Глухів
Глу́хів (МФА: [ˈɦluxiu̯] ( прослухати)) — місто в Україні, на Сіверщині, центр Глухівської міської громади Шосткинського району Сумської області. Розташований на річці Есмань. Площа міста — 2495, 14 тис. км², населення — 32 051 особа (станом на 2022)[3][4]. Столиця Лівобережної Гетьманшини впродовж 1708–1764 років (резиденція Івана Скоропадського, Павла Полуботка, Данила Апостола й Кирила Розумовського), адміністративний центр Малоросійської губернії з 1765 по 1773 роки. Значний історичний осередок східного Полісся та театральний осередок України. Університетське місто та центр коноплярства в Україні.
На початку третього тисячоліття пам'ятки стародавнього Глухова були повністю реставровані, що змінило його сучасний вигляд. У вересні 2006 року за підсумками всеукраїнського конкурсу серед населених пунктів України за найкращий благоустрій і підтримання громадського порядку місто було ушановане нагородою «Золотий Фенікс»[5].
За однією з версій про назву «Глухів» є походження її від слів «глухий, глушина», тобто поселення в глухих, малонаселених місцях, непрохідних лісах і болотах. Однак, цей факт не підтверджений та легко спростовується так, як місцевість в околицях нинішнього Глухова була щільно заселена ще за часів епохи неоліту — бронзи (6000—2600 роки до н. е.). Пізніше сюди прийшли скіфи. До нашого часу збереглися залишки їх укріплених городищ, які розташовані неподалік від міста. Відштовхуючись від даних отриманих шляхом археологічних розкопок, вважається, що періодом становлення і розквіту скіфських городищ (мова йде про довготривалі поселення), був час переселення скіфів з Передкавказзя в Нижнє Придніпров'я, а потім і на північ — приблизно в VI ст. до н. е. І тоді скіфські племена, просунувшись до кордонів «Дикого Степу», дійшли до території нинішньої Сумщини.
В епоху Київської Русі та наступні століття Глухів був значним удільним містом Чернігівського князівства. Місто розташовувалося на стародавньому торговому та військовому шляху і знаходилось у сфері інтересів київських і чернігівських князів, які часто суперничали і ворогували між собою, і тому Глухів був ретельно укріплений. Тоді початкова назва «Глухів» отримала нове значення — «міцний, неприступний в обороні». Таким місто не раз поставало перед загарбниками протягом своєї багатовікової історії.[6]
Місто розташоване у північно-східній частині України, у межах найбільш низинної частини Українського Полісся, образ якого довершує річка Есмань на берегах якої розкинувся Глухів. На річці є кілька великих загат. Територія міста знаходиться в межах Воронезького кристалічного масиву, а саме на його південно-західному схилі. Тому тут присутні хвилясто-горбисті форми поверхні, складені переважно піщаними і супіщаними льодовиковими відкладами.[7] Центр міста — це високий пагорб з крутими схилами.
Відстань до обласного центру (місто Суми) фізична 105 км, автошляхами 143 км.
Координати міста: 51°40′48″ пн. ш. 33°53′59″ сх. д. Висота над рівнем моря: 156 м.[8]
Площа міста 2495,1476 тис. км², з них понад 20 км² — це площа забудованих земель. Площа міської громади - 5149,4576 тис. км²[4].
Через північно-західну частину міста протікає річка Чернеча, яка впадає у річку Есмань.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/99/%D0%9C%D0%B5%D1%82%D0%B5%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B3%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0_%D1%81%D1%82%D0%B0%D0%BD%D1%86%D1%96%D1%8F_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2.jpg/250px-%D0%9C%D0%B5%D1%82%D0%B5%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B3%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0_%D1%81%D1%82%D0%B0%D0%BD%D1%86%D1%96%D1%8F_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2.jpg)
На околиці міста розташована метеорологічна станція держкомгідромету України «Глухів» створена у 1999 році. На станції ведуться спостереження та реєстрація кліматичних умов.[9]
Клімат Глухова помірно континентальний, зими помірно холодні.
Середньодобова температура найхолоднішого місяця (січня) — 6,7 С°. Середньодобова температура найтеплішого місяця (липня) + 19,6 С°.
Середньорічна кількість опадів у місті склала 646,8 мм.
Найбільша швидкість вітру — взимку, найменша — у липні-серпні. У січні вона в середньому становить 4,4 м/с, у липні — 3,1 м/с.
Відносна вологість повітря в середньому за рік становить 78 %, мінімальна вона у червні (64 %), максимальна ж — у грудні (89 %).[10]
Клімат Глухова | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Показник | Січ. | Лют. | Бер. | Квіт. | Трав. | Черв. | Лип. | Серп. | Вер. | Жовт. | Лист. | Груд. | Рік |
Середній максимум, °C | −2 | −1 | 5 | 13 | 19 | 22 | 23 | 22 | 17 | 10 | 2 | −1 | 10 |
Середня температура, °C | −7,7 | −6,4 | −1,1 | 7,9 | 14,9 | 18,0 | 19,2 | 18,2 | 13,0 | 6,6 | 0,6 | −4,1 | 6,6 |
Середній мінімум, °C | −10 | −9 | −3 | 3 | 9 | 13 | 14 | 13 | 8 | 3 | −1 | −6 | 3 |
Норма опадів, мм | 43 | 33 | 38 | 39 | 55 | 68 | 77 | 62 | 45 | 38 | 52 | 53 | 603 |
Джерело: Кліматичні дані Глухова на сайті«www.meteoprog.ua» |
Глухів перебуває у південних межах зони мішаних лісів у східній частині Українського Полісся. Ґрунти зони дерново-підзолисті і болотні. Природну рослинність складають лісові, галявинні і болотні види. Серед лісів переважають соснові (бори), дубово-соснові (субори) і дубово-грабові (діброви). На початку XXI століття лісистість становить близько 30 %.
Для прилеглих до Глухова угідь, як і для всього Полісся, характерні типово лісові види тварин: сарна європейська, кабан дикий, вовк, лисиця звичайна, рись євразійська, куниця лісова, заєць сірий, вивірка звичайна, з птахів — тетерук, глушець, орябок. Водяться коловодні ссавці бобер та видра.[11]
Ліси, лісові насадження, парки та сади займають значну частину території міста. На одного мешканця припадало набагато більше площ зелених насаджень, ніж передбачено міжнародними нормами (за якими цей показник має бути не меншим за 20 м²).[12] Місто розташоване посеред зони хвойно-широколистяних лісів.
Станом на 2005 рік забруднення атмосферного повітря шкідливими речовинами від транспортних засобів у місті становило 1,9 тони, що становить 3,8 % від загального показника області.[13]
За підсумками 2009 року Глухів визнаний містом з найчистішим повітрям в Україні.[14]
Стан водних ресурсів міста характеризується як стабільний. У наш час стікання шкідливих речовин до озер практично нівельоване. В річці та озерах водиться різноманітна риба: карась сріблястий (малоцінний інвазійний вид, потребує винищення), карась золотий (занесений до Червоної книги, значно кращий на смак від карася сріблястого), короп, лин, окунь та багато інших; також є раки, змії, жаби та інше.
Глухів — одне з найдавніших міст України. Перша згадка про нього як про місто Чернігівського князівства є в Іпатіївському літописі за 1152 рік.[15] Непрямі історичні джерела (церковна література) згадують місто 992 роком[16], коли було створено Чернігівську єпархію й Глухів ввійшов до її складу. Першими поселенцями тут були сіверяни, які в цих лісових та болотистих місцях залишили після себе Глухівське городище — VI-VIII ст.[17]
Першим відомим нам глухівським князем у 1247 році був Сімеон Михайлович, син чернігівського князя Михайла Всеволодовича. Глухівським князям належали розлогі землі між Глуховом і Новосілем, а також землі на північ від Новосіля верхоріччям Оки з містами Мценськ, Бєлєв, Воротинськ, Одоєв (тепер Росія).
У середині XIII ст. Глухів захопили татаро-монголи.
У першій половині XIV ст. Литва приєднала Чернігівсько-Сіверську землю, куди входив і Глухів (існує припущення, що це могло статися 1320 року одночасно з підкоренням Великим литовським князем Гедиміном Києва та лівого берега Дніпра).
В 1352 році містом і краєм прокотилася смертоносна хвиля чуми. Мор на довгі роки перекреслив перспективи міста, перетворивши його в одне з багатьох поселень, які переходили від однієї держави до іншої.
1503 року місто увійшло до Московської держави.
За умовами Деулінського перемир'я 1618 року, Глухів відійшов до Речі Посполитої. Опісля Поляновського миру, завдяки переселенцям з Поділля, значно відновлений магнатом Олександром Пісочинським[18]. 1644 року одержав Маґдебурзьке право.
Внаслідок національно-визвольної війни 1648–1654 років Глухів одержав статус сотенного міста Ніжинського полку[19][20]. У 1663–1665 рр. існував Глухівський полк на чолі з полковниками Кирилом Гуляницьким та Василем Черкащеницею[21][22].
У січні 1664 року польсько-татарська армія короля Яна II Казимира зазнала тяжкої поразки від російсько-козацького гарнізона Глухова.
8 лютого 1668 року московський воєвода Кологривов сповіщав із Глухова Шереметьєву, що з приходом до міста 1500 кінних і піших запорожців глухівці відразу ж почали радитися, як вигнати царських ратників. «Літопис Самовидця» про той 1668 рік засвідчує: «также и в Прилуці, Миргороді, Батурині воєвод побрали, а людей при них будучих погубили, а сосницкого и новгородского и стародубовского подостававши в замках приступами, запорозскіе козаки з мещан усіх побили».
У 1670 році в м. Глухів за універсалом гетьмана Дем'яна Многогрішного було засновано Глухівський Успенський монастир, що проіснував до 1930‑го року.
У XVIII ст. Глухів опинився в центрі найважливіших історичних і політичних подій, пов'язаних із Північною війною (1700–1721). А політичний відхід гетьмана Івана Мазепи від російського царя Петра І спонукав останнього на перенесення столиці з Батурина до Глухова, що був на межі з кордонами тогочасної Росії. Під тиском царя Петра новим гетьманом обрали Івана Скоропадського.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/Coin_of_Ukraine_Glukhov_R.jpg/130px-Coin_of_Ukraine_Glukhov_R.jpg)
У період з 1708 по 1764 рік, опісля знищення Батурина, місто було столицею Гетьманщини й стало резиденцією українських гетьманів. Це так званий Глухівський період в історії Гетьманщини. Початково, через недовіру до козаків, гарнізон складався з російських військ[23].
У Глухові протягом 15 років правники працювали над проєктом зводу законів Гетьманщини «Права, за якими судиться малоросійський народ». Його представлення відбулось 8 (19) липня 1743 р. в м. Глухові. Члени кодифікаційної комісії на пленумі, скликаному Генеральною військовою канцелярією, підписали проєкт Кодексу під назвою «Права, за якими судиться малоросійський народ»[24][25].
Дмитро Яворницький в одній із своїх праць наводить рядки із довідки, складеної як відгук на прохання запорожців 1746 року до імператриці Єлизавети Петрівни про пожалування їм артилерії: «лиття артилерії виробляють лише малоросійські козаки, у місті Глухові, під наглядом військової генеральної канцелярії на їхньому власному кошті» (рос. литье артилерии производят только малороссийские козаки, у городе Глухове, под смотрением войсковой генеральной канцелярии на их собственном коште).
У лютому 1750 року на старшинській раді у Глухові гетьманом Лівобережної України обрали Кирила Розумовського.
А наприкінці 1763 р. було ухвалено складену Кирилом Розумовським і старшиною записку «Про відновлення старовинних прав Малоросії». У відповідь Катерина II усунула К. Розумовського з посади гетьмана та передала управління Україною другій Малоросійській колегії, «щоб вік і ім'я гетьманів зникло, ні токмо б персона, котра була зведена в тоє достоїнство».
Після ліквідації гетьманської держави в 1764 році з частини Лівобережної України була створена 1765 року Малоросійська губернія[26] з адміністративним центром у Глухові.
Саме в цей час, влітку 1765 року, до України прийшла картопля, коли до Глухова з Петербурга надіслали інструкцію про вирощування земляних яблук, тобто картоплі, а восени — 12 пудів насіннєвої картоплі.[27]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2_%D1%83_19_%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%BB%D1%96%D1%82%D1%82%D1%96.jpg/250px-%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2_%D1%83_19_%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%BB%D1%96%D1%82%D1%82%D1%96.jpg)
Після скасування полкового й сотенного поділу (1782) Глухів став повітовим містом.
Замість козацьких військових сотень 1784 року сформували Глухівський карабінерський полк (з 1796 р. — кирасирський). Глухівські кирасири відзначились у французько-російській війні 1812 р., особливо в битві за Шевардинський редут під Бородіном.
1813 року полк нагороджено Георгіївськими штандартами з написом «За отличие при поражении и изгнании неприятеля из пределов России 1812 г.»
У 40-ві роки XIX ст. Глухів, завдяки розташуванню на головному шляху між Києвом і Москвою, зайняв ключові позиції в торговій справі. Місто стало центром хлібної торгівлі всієї Лівобережної України.
У другій половині XIX століття починається архітектурне й культурне відродження міста в основному коштом місцевих меценатів, перш за все відомого українського цукрозаводчика Миколи Артемовича Терещенка. Глухів стає найкращим повітовим містом Чернігівщини.[28]
У 1895 році до міста була прокладена залізниця, що поліпшило економічне становище міста, його зв'язок з іншими районами України та Росії.
Глухів увійшов в історію не лише як столиця Гетьманщини, а й як визначний культурний центр. 1730 року з ініціативи гетьмана Данила Апостола в місті було створено Глухівську співочу школу, у якій навчалися Г. Сковорода, композитори М. Березовський та Д. Бортнянський, майбутній фаворит імператриці Єлизавети Петрівни О. Розумовський, старший брат гетьмана К. Розумовського. Навчання в Глухівській школі тривало 2 роки. Крім співу, учні опановували гру на музичних інструментах, зокрема на бандурі, скрипці, цимбалах. Вихованці школи потрапляли до кращих хорів та оркестрів імперії та придворних капел Петербурга. А композитори Бортнянський та Березовський працювали в Італії й зробили значний внесок в італійську музичну культуру.
З осені 1910 р. 175-й піхотний Батуринський полк прибув на квартирування до Глухова. Спочатку підрозділи розміщувались здебільше у найманих приміщеннях. Тим часом у південному передмісті Глухова, що мало назву «Солдатська Слобідка», для потреб полку розпочалось будівництво казарм. Ще у травні-серпні 1910 р. чернігівським губернським правлінням та міською владою були затверджені креслення та кошториси на побудову казарм. Всього було зведено три будівлі: дві з них — триповерхові, одна — одноповерхова.[29]
25 грудня 1917 почалася Українсько-більшовицька війна. 30-тисячна російська армія під проводом В. Антонова-Овсієнка чотирма групами вирушила з Гомеля та Брянська в Україну в напрямах Чернігів-Бахмач, Глухів-Конотоп, Харків-Полтава-Лозова. 19 січня 1918 року Брянська група захопила Глухів.
З 1920-х років — місто стає окружним та районним центром Новгород-Сіверського округу.
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 768 жителів міста[30]. Тоді, 1932 року, у місті було створено історичний архів, метою якого було впорядкування архівних матеріалів та поширення науково-дослідної роботи. А у грудні 1938 року відбулася передача архівів до НКВС.[31].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/300_%D1%80%D0%BE%D0%BA%D1%96%D0%B2_%D0%93%D0%B5%D1%82%D1%8C%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%96.jpg/200px-300_%D1%80%D0%BE%D0%BA%D1%96%D0%B2_%D0%93%D0%B5%D1%82%D1%8C%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%96.jpg)
У роки Другої світової війни, з 7 вересня 1941 по 30 серпня 1943 року, Глухів був окупований німецькими військами. Саме тут був створений партизанський загін, очолюваний П.Кульбакою, який входив до легендарного з'єднання під командуванням С. А. Ковпака. 30 серпня 1943 року в ході Чернігівсько-Прип'ятської операції радянські війська відвоювали місто. Найменування Глухівських отримали 70-та гвардійська стрілецька дивізія, 226-та стрілецька дивізія, 23-тя танкова бригада, 1-ша гвардійська артилерійська дивізія прориву[32]. З цього приводу 1 вересня в Глухові святкується День міста.
Глухів був відбудований протягом 1943–1950 рр. У 1950-х рр. у місті розвинулася харчова, легка, переробна промисловість та нові галузі: електротехнічна, машинобудівна, електронна. В цей період населення Глухова стрімко зростає.[15]
На початку 1960-х років заступив на бойове чергування 668 ракетний полк (в / ч 54294), позивний «Інтеграл», озброєний ракетним комплексом Р-14.
На початку 70-х років почалося активне будівництво нового мікрорайону на території колишнього садового господарства «Трофимів сад».[33]
1992 року на державному рівні Глухів відзначив своє тисячоліття.
1994 року в місті створено Державний історико-культурний заповідник.
З приходом нового століття в Глухові починається капітальний ремонт комунального господарства та реставрація історико-культурних об'єктів.
6 листопада 2008 року місто відсвяткувало 300 років з дня проголошення його столицею Гетьманщини та Лівобережної України.[34]
У жовтні 2016 року Глухів став місцем постійної дислокації 16-го батальйону 58-ї окремої мотопіхотної бригади сухопутних військ України[35].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/The_central_street_in_Glukhiv_shelled_by_the_Russians%2C_2024-07-27.jpg/250px-The_central_street_in_Glukhiv_shelled_by_the_Russians%2C_2024-07-27.jpg)
В період з 24 лютого до кінця березня 2022 року місто та північ Сумщини перебували в оточенні російських військ, практично — в повній ізоляції. Через наявність російських блокпостів до Глухова не можна було вільно проїхати ні із Сум, ні із Києва. Сам державний кордон був відкритим і звідти по трасі (Автошлях E101) рухалась ворожа техніка. Забезпечити населення продуктами та медикаментами практично будо не можливо. Також заправки, як і банкомати були порожні. Поставки були загрозою життя. Місцеві підприємці, ризикуючи життям, на власних «бусиках» їздили за продуктами до інших міст. Єдиним джерелом продукції був Глухівський хлібокомбінат. Крім того, хліб привозили із сусідньої Шостки. З місцевої великої ферми привозили молоко, яке спочатку роздавали безоплатно прямо у центрі міста, а потім продавали по 5 гривень за літр. Волонтери відкрили кілька дрібних осередків[36].
З визволенням Сумщини на початку квітня 2022 року ситуація поступово стабілізувалася, але збільшувалися обстріли Глухівської міської громади з РФ, особливо прикордонних сіл. Найстрашнішим став обстріл 27 липня 2024 року, коли постраждало 14 людей та 2 - загинуло[37][38][39].
У 1897 році в місті проживало 14828 мешканців (7115 чоловіків, 7713 жінок)[40], з них: 58,1 % українці, 25,9 % євреї, 15,0 % росіяни, 0,2 % поляки, 0,2 % німці, 0,2 % білоруси.
На початок XX століття (1904 рік) в Глухові євреї становили 33 відсотки.[41]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/%D0%94%D0%B8%D0%BD%D0%B0%D0%BC%D1%96%D0%BA%D0%B0_%D1%87%D0%B8%D1%81%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%96_%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D0%B0.png/200px-%D0%94%D0%B8%D0%BD%D0%B0%D0%BC%D1%96%D0%BA%D0%B0_%D1%87%D0%B8%D1%81%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%96_%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D0%B0.png)
Згідно з переписом населення 1959 року у Глухові проживало 22962 мешканці (10060 чоловіків, 12902 жінки)[42].
Населення міста у 1989 році становило 35869 мешканців (16512 чоловіки, 19357 жінок)[43]. Національний склад населення станом на цей рік:
- Українці 29233 особи, або 81,5 %
- Росіяни 6098 осіб, або 17 %
- Білоруси 143 особи, або 0,4 %
- Євреї 143 особи, або 0,4 %
- Інші національності 252 особи, або 0,7 %
Станом на 2001 рік, згідно з офіційними даними Всеукраїнського перепису, чисельність населення міста склала 35 768 осіб. З них більшість — українці, наступні за чисельністю — росіяни.
XVII ст. | XVIII ст. | 1859 | 1897 | 1925 | 1939 | 1959 | 1989 | 2001 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2017 | 2020 | 2022 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
4 тис. | 8 тис. | 11 464 | 14 828 | 19 тис. | 25 тис. | 22 962 | 35 869 | 35 768 | 35 349 | 35 748 | 35 469 | 35 263 | 35 115 | 33 548 | 32 872 | 32 051 |
▲ | ▲ | ▲ | ▲ | ▲ | ▼ | ▲ | ▼ | ▼ | ▲ | ▼ | ▼ | ▼ | ▼ | ▼ | ▼ |
Згідно з даними облуправління статистики, переломним моментом у демографічному розвитку міста став проміжок часу між 1955 та 1989 роками. Населення Глухова на 1 серпня 2011 року становило 35 115 осіб і в порівнянні з 1989‑им роком воно, відповідно, зменшилося на 2,1 %.
Чисельність наявного населення (за оцінкою) міста Глухова та села Сліпород на 1 січня 2020 року складала 32 872 особи, а середня чисельність у 2019 році - 33 045 осіб[48]. Кількість населення міста на 1 січня 2022 року складала 32 051 особа, а загалом у Глухівській міській територіальній громаді - 38 633 особи[3].
Розподіл населення за національністю за даними перепису 2001 року[49]:
Національність | Відсоток |
---|---|
українці | 90,79 % |
росіяни | 8,37 % |
білоруси | 0,24 % |
роми | 0,10 % |
інші/не вказали | 0,50 % |
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[50][51]:
Мова | Чисельність, осіб | Доля |
---|---|---|
Українська | 29 080 | 83,20 % |
Російська | 5 765 | 16,49 % |
Ромська | 24 | 0,07 % |
Білоруська | 20 | 0,06 % |
Вірменська | 10 | 0,03 % |
Румунська | 2 | 0,01 % |
Грецька | 2 | 0,01 % |
Інші/Не вказали | 51 | 0,13 % |
Разом | 34 954 | 100 % |
Місцеві органи влади представлені Глухівською міською радою, яка входить до складу Сумської області України. Також, окрім Глухова, міській раді підпорядковується село Сліпород, що розташоване на південному заході від міста.
Міський голова — Надія Олексіївна Вайло. Секретар міської ради — Людмила Григорівна Васянович.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a7/%D0%97%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%BE-%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D1%82%D1%96%D0%B2%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%B7%D0%B0%D0%B2%D0%BE%D0%B4_%D1%83_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg/250px-%D0%97%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%BE-%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D1%82%D1%96%D0%B2%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%B7%D0%B0%D0%B2%D0%BE%D0%B4_%D1%83_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg)
До 1991 року в місті була розвинена машинобудівна, легка та харчова промисловості. Найбільшими підприємствами міста були — відкриті акціонерні товариства: «Завод агрегатних вузлів»; «Завод засобів обчислювальної техніки»; «Електропанель»;[52] «Глухівська текстильна фабрика»; «Глухівський хлібокомбінат»; «Глухівський маслосирзавод»; «Глухівський м'ясокомбінат»; «Глухівтехволокно»; «Сател» (найбільшвідомий Глухівський завод за радянських часів); завод продовольчих товарів та інші підприємства.
Розвиток ринкових відносин у 1990-ті роки дав поштовх для виникнення в місті нових підприємств: заводу автопричепів, науково-виробничої фірми «Модуль», МП «Мобус», приватних підприємств малого бізнесу. Зараз в місті також діють: «Зернозаготівельний завод»; «Асфальтовий завод»; «Глухівтехволокно»; «Глухівський хлібокомбінат»; Глухівський завод «Електропанель», що входить до складу концерна Укрросметал (5 червня 2010 заводу виповнилося 50 років).
- Торгівля та сфера послуг
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/%D0%9C%D1%96%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%80%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA.jpg/200px-%D0%9C%D1%96%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%80%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA.jpg)
Глухів має давні традиції торговельного осередку Лівобережної України. До кінця XVIII ст. купці з далеких і ближніх країв цілий рік заповнювали восьмитисячне місто своїми товарами. Двічі на тиждень на базарах і тричі на рік на великих ярмарках у Глухові можна було купити що завгодно. У XIX ст. тут відбувалися вже чотири рази на рік ярмарки, де продавалися великі партії зерна, худоби, шкіри, вовни, дьогтю, льону, тканин, ремісничих виробів та інше. Виторг на такому ярмарку становив 300 тис. рублів. До 30-х років XX ст. ярмарки проводилися на «Ярмарковищі». Сюди приїздили люди з кількох районів. Майстри з с. Шатрище, тоді Середино-Будського району привозили гончарний посуд у великому асортименті та жаростійку цеглу «шатрінку» для подів і перекатів російських печей. У продажу у великій кількості було домотканне полотно й сукно, можна було купити всілякі чекмені, свитки, кожухи, самокатанні валянки, ялові чоботи, худобу, зерно, борошно, крупи та ін. На ярмарку обов'язково були каруселі, але найбільше дітей цікавили маківники.
Зараз велику частину торгівлі та сфери послуг складає роздрібна торгівля, представлена міськими двома ринками змішаних товарів (поблизу автовокзалу та по вул. Шевченка, 14а) й складами, гуртова — мережами магазинів (найбільші: супермаркети "АТБ" (адреса: вул. Терещенків, 28а; площа; 465,0 м²), (адреса: вул. Терещенків, 28а; площа; 465,0 м²) та «Продуктова хатка» (вул. Ковпака, 6 та майдан Соборний, 5; площа; 424,0 м²), а також магазин «Стиль» (вул. Київська, 51).
У місті розвивається ресторанний бізнес — декілька ресторанів та численні бари: ресторан «Брама» (вул. Матросова, 16), бар «Європа» (вул. Ціолковського, 4а), кафе «NewTon» (вул. Терещенків, 55), бар «Голлівуд» (вул. Шевченка, 16), закусочна «Кабачок» (вул. Ковпака, 2а), кафе «Гетьманщина» (вул. Спаська, 26), кафе «Едельвейс» (вул. Терещенків, 34), кафе «Парк» (вул. Інститутська, 2), кафе «Містер Кофе» (пл. Рудченка, 5), кафе «Glukhov streetfood» (вул. Київська, 51), кафе «Парус» (вул. Інститутська, 3), кафе «Водолій» (вул. Пивоварова, 40), кафе-піцерія (вул. Київська, 49), закусочна «Веселий хохол» (вул. Матросова, 16), закусочна «Люкс» (вул. Ціолковського, 14а), закусочна «Городок» (вул. Інститутська, 57а), закусочна «У сови» (вул. Київська, 24)[4].
Готельні послуги надають готелі «Європа», «Озерний», «Гетьманський двір», «Победа»[53] та «Постоялий двір».
Автомобільний транспорт поширений на всій території Глухівського району. Особливе значення мають дороги з твердим покриттям, які проходять через більшість сіл. Основні магістралі такі: Київ — Москва М02E101; Глухів — Курськ E38; Глухів — Суми Р44, яка далі продовжується до Харкова, Глухів — Орел E381, Глухів — Тросна E391.
У Глухові працює автобусна станція (майдан Соборний, 2). Здійснюються пасажирські перевезення Глухівським районом, а також до міст Суми, Харків, Полтава, Київ, Чернігів, Шостка, Конотоп тощо. Є також п'ять служб радіотаксі.
У 2008 році вперше був запроваджений рух маршрутних таксі. Наразі перевезення містом здійснюється за 6 маршрутами[54].
У місті працює залізнична станція — «Глухів» Конотопської дирекції залізничних перевезень Південно-західної залізниці (вул. Вокзальна, 1).
Також існував аеродром. У 2010‑му році частково було відновлено роботу: на літаку Ан-2 здійснювались польоти над містом.
Відстань від Глухова до окремих міст (автошляхами)[55]
| ||||
---|---|---|---|---|
Гомель ~ 278 км Новгород-Сіверський ~ 66 км Шостка ~ 35 км |
Санкт-Петербург ~ 1172 км Смоленськ ~ 475 км Брянськ ~ 232 км |
Москва ~ 596 км Тула ~ 412 км Желєзногорськ ~ 129 км | ||
Кролевець ~ 42 км Чернігів ~ 209 км Ковель ~ 778 км |
![]() |
Рильськ ~ 63 км Курськ ~ 181 км Воронеж ~ 412 км | ||
![]() ![]() | ||||
![]() | ||||
Конотоп ~ 98 км Черкаси ~ 398 км Кишинів ~ 1025 км |
Миргород ~ 276 км Кременчук ~ 434 км Сімферополь ~ 958 км |
Харків ~ 338 км Луганськ ~ 685 км Ростов-на-Дону ~ 824 км |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a4/%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%A6%D0%A0%D0%9B.jpg/200px-%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%A6%D0%A0%D0%9B.jpg)
У 1879 році в місті відкрито безкоштовну лікарню Святої Єфросинії. Будівля була побудована на кошти братів Федора та Миколи Терещенків на пам'ять матері Єфросинії Григорівні й розміщувалася на Києво-Московській вулиці. На її утримання бра́ти виділяли щорічно 2 % від свого прибутку. У наші дні будівля лікарні — КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Глухівської міської ради.[56][57]
Станом на початок 2022 року медичне обслуговування мешканців міста та регіону забезпечує КНП «Глухівська міська лікарня» Глухівської міської ради (265 ліжко-місць), у якій працює 72 лікаря та 220 працівників середнього медичного персоналу. Раніше - 13 лікарів мали вищу категорію, 35 — першу, а із середнього медичного персоналу мали категорію 226 осіб, з них вищу — 28, першу — 25[58]. Також у Глухові знаходиться КНП СОР Обласна спеціалізована лікарня у м. Глухів (160 ліжко-місць) та працює 6 лікарів та 96 працівників середнього медичного персоналу. Медичні послуги на первинній ланці також надає КНП «ЦПМСД» Глухівської міської ради (50 ліжко-місць), у якій працює 27 лікарів та 220 працівників середнього медичного персоналу[4].
В місті працює один з найстаріших закладів вищої педагогічної освіти - Глухівський національний педагогічний університет імені Олександра Довженка (адреса: вул. Київська, 24), заснований в 1874 році.
У місті функціонує шість дошкільних навчальних закладів (дитячих садків) та один НВК: «Чебурашка» (адреса: вул. Вознесенська, 21), «Журавка» (адреса: вул. Ігоря Білевича, 80), «Зірочка» (вул. Терещенків, 19), «Ромашка» (вул. Інститутська, 48), «Світлячок» (вул. Захисників України, 4а), «Фіалка» (вул. Збройних Сил України, 69).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%97%D0%9E%D0%A8_I%E2%80%94III_%D1%81%D1%82._%E2%84%96_1.jpg/200px-%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%97%D0%9E%D0%A8_I%E2%80%94III_%D1%81%D1%82._%E2%84%96_1.jpg)
Учні міста й району можуть навчатися в шести загальноосвітніх закладах загальної середньої освіти Глухівської міської ради. З них чотири ЗОШ: Опорний заклад - Глухівська ЗОШ I—III ступенів № 6, Глухівська ЗОШ I—III ст. № 1, Глухівська ЗОШ I—III ст. № 2, Глухівська ЗОШ I—III ст. № 3 та два НВК: ДНЗ – ЗОШ I—II ступенів № 4 та філія ДНЗ-ЗОШ I ступеня № 5, а також КЗ СОР Глухівський ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою[4].
Заклади позашкільної освіти та дозвілля молоді Глухова:
- дитяча музична школа;
- школа юних техніків;
- школа мистецтв;
- ГО ФСК "Гармонія";
- "ГВПК Мужність";
- ГО «Спортивний клуб» РИНГ+ТАТАМИ».
Також в місті діють заклади середньо-технічної та фахової передвищої освіти: Відокремлений структурний підрозділ "Професійнопедагогічний фаховий коледж Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка" (заклад фахової перед вищої освіти), ВСП Глухівський агротехнічний фаховий коледж імені С.А. Ковпака Сумського національного аграрного університету, Комунальний заклад Сумської обласної ради "Глухівський фаховий медичний коледж" (заклад фахової перед вищої освіти), а також ДНЗ «Глухівське вище професійне училище»[4].
Значний вклад в розвиток вітчизняної науки вносить колектив Глухівського інституту луб'яних культур НААНУ[59].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2._%D0%A0%D0%B0%D0%B9%D0%BE%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%B1%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_%D0%BA%D1%83%D0%BB%D1%8C%D1%82%D1%83%D1%80%D0%B8.jpg/260px-%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2._%D0%A0%D0%B0%D0%B9%D0%BE%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%B1%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_%D0%BA%D1%83%D0%BB%D1%8C%D1%82%D1%83%D1%80%D0%B8.jpg)
Вперше в Україні в Глухові було започатковано аматорські вистави при дворах можновладців на свята, зокрема на Масницю, у 1730-ті в Глухові, у палаці І. Миклашевського.
У місті функціонує два будинки культури: Глухівський міський палац культури (адреса: пл. Рудченка, 3) та КЗ «Центр культури» Глухівської міської ради (вул. Героїв Небесної Сотні, 3).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5a/%D0%9A%D1%80%D0%B0%D1%94%D0%B7%D0%BD%D0%B0%D0%B2%D1%87%D0%B8%D0%B9_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9.jpg/200px-%D0%9A%D1%80%D0%B0%D1%94%D0%B7%D0%BD%D0%B0%D0%B2%D1%87%D0%B8%D0%B9_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9.jpg)
Зараз у місті знаходиться низка музеїв, серед них:[60]
- Комунальний заклад «Глухівський міський краєзнавчий музей» (вул. Терещенків, 42)[61];
- Народний музей С. А. Ковпака (вул. Терещенків, 36);
- Народний історико-педагогічний музей Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка (вул. Київська, 24; перший корпус);
- Музей героя радянського союзу М. І. Жужоми при КЗ СОР Глухівський ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою (вул. Жужоми, 6);
- Музей історії євреїв Глухівщини (вул. Шевченка, 10);
- Музей археології при Національному заповіднику «Глухів» (вул. Шевченка, 30).
Книжковий фонд бібліотеки Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка складає близько 400 тис. примірників. Значним центром культури і дозвілля є КУ «Глухівська публічна бібліотека» Глухівської міської ради (адреса: вул. Київська, 53; фонд понад 75 тис. примірників)[4].
- Музична культура
У 1738 році у місті була відкрита спеціальна музична школа.[62]
Нині в Глухові діє народний камерний хор духовної музики міського палацу культури, керівником якого є Катерина Миколаївна Кобзар.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/%D0%94%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D0%BE-%D0%BF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82%D0%BD%D0%B8%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%86%D0%B5%D0%BD%D1%82%D1%80_%D0%93%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D0%BF%D1%83%D1%81%D1%82%D0%B8%D0%BD%D1%96_%D1%83_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg/200px-%D0%94%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D0%BE-%D0%BF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82%D0%BD%D0%B8%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%86%D0%B5%D0%BD%D1%82%D1%80_%D0%93%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D0%BF%D1%83%D1%81%D1%82%D0%B8%D0%BD%D1%96_%D1%83_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg)
Найбільшу кількість парафій у Глухові має Українська православна церква Московського патріархату[63], вони належать до Конотопсько-Глухівської єпархії.[64] Правлячим архієреєм є митрополит Конотопський і Глухівський Роман (Кимович). У лісі поблизу Глухова — чоловічий монастир УПЦ МП «Глинська пустинь». Відбудовуються та реставруються старовинні храми.
Також існує 14 інших релігійних громад, зокрема з 2000 року - Іудейська релігійна громада.[65] Є два «Дома Євангелія» — Церква Євангельських Християн-баптистів та один «Зал Царства Свідків Єгови» і будинок П'ятидесятників.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c6/Sednev_Serguei.jpg/200px-Sednev_Serguei.jpg)
Глухів має всі ресурси для розвитку як професійного, так і аматорського спорту. Проте перш за все на професійному рівні місто славиться своїми біатлоністами[66], боксерами та важкоатлетами[67]. Тут народився неодноразовий переможець першостей та Чемпіонатів України з біатлону Сергій Седнєв та чемпіон світу з жиму штанги лежачи Микола Колтаков.
Вихідці з міста беруть активну участь у численних Всеукраїнських універсіадах та змаганнях з волейболу, футболу, боксу та інших видів спорту.[68] У Глухівському коледжі СНАУ щорічно проводиться міжнародний турнір з волейболу пам'яті чемпіона Європи та світу Костянтина Реви, на який приїжджають команди з різних куточків України та Росії.[69]
У місті є стадіон «Дружба» (вміщає 1,5 тис. глядачів)[4], на якому в чемпіонаті Сумської області грає футбольний клуб «Велетень (Глухів)», тут проходять спортивні заходи, зокрема й серед інвалідів.[70] Є також декілька міністадіонів зі штучним покриттям.
У Глухові щорічно проходять змагання з судномодельного спорту. У місті є багато спортзалів, працює багато спортивних гуртків.
У XVIII ст. Глухів був своєрідною містобудівною лабораторією, де розроблялись і втілювались різні проєктні рішення. Відбулось розпланування фортеці і обнесення центру міста земляними валами бастіонного типу з чотирма брамами. Для тогочасного гетьмана Скоропадського був збудований дерев'яний двоповерховий палац. Поряд була Анастасіївська церква. В межах бастіонів були: дівочий монастир, Михайлівська церква із дзвіницею, Миколаївська церква (єдина тогочасна пам'ятка, що збереглася) — (всі — кам'яні); Святодухівська церква (в районі Радіонівки), Церква Різдва (на Веригіно), Спасо-Преображенська церква, собор Святої Трійці — (всі — дерев'яні). Всі ці споруди були зафіксовані на кресленні від 1724 року іноземного інженера на ім'я Валлен (Wallin), що перебував на російській службі.
Проте пожежа 1748 року значно пошкодила місто, а також усі дерев'яні церкви і помешкання.
Відбудова міста почалась, коли гетьман Кирило Розумовський з дозволу імператриці Єлизавети запросив у місто архітектора Андрія Квасова (1720? — після 1770). Під керівництвом Квасова, який став генеральним архітектором Глухова, місто було відновлене з урахуванням нових вимог аристократично налаштованого гетьмана. Були збудовані: палац для К.Розумовського, припалацова церква, театральна зала для опер, бібліотека, два пансіонати для «благородного малоросійського шляхетства» та багато іншого. А після скасування гетьманства при Катерині ІІ військовий генерал-губернатор П. О. Рум'янцев-Задунайський домігся в імператриці дозволу на побудову в Глухові Малоросійської колегії на три поверхи, одного з найкращих у місті.
Але нова пожежа в серпні 1784 року знову спустошила місто.
![]() |
![]() |
![]() |
![]() | ||||||||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5f/%D0%93%D0%9B%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2_%D0%84%D0%B2%D1%80%D0%B5%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B5_%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%89%D0%B5_%2819%29.jpg/220px-%D0%93%D0%9B%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2_%D0%84%D0%B2%D1%80%D0%B5%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B5_%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%89%D0%B5_%2819%29.jpg)
До середини XIX ст. значної забудови місто не зазнало, а всі нові будівлі були другорядними. Проте нового поштовху до створення шедеврів подарував Глухову меценат М. Терещенко. За його кошти в місті було побудовано одну з перлин Сумської області — Трьох-Анастасіївську церкву, чоловіче училище, жіночу гімназію, учительський інститут та багато іншого.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Gluhiv_gerb.jpg/220px-Gluhiv_gerb.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a3/%D0%9F%D0%B0%D0%BC%27%D1%8F%D1%82%D0%BD%D0%B8%D0%BA_%D0%9D%D1%96%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%96_%D0%A2%D0%B5%D1%80%D0%B5%D1%89%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D1%83_%D0%B2_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96_%D0%92%D1%96%D0%B4%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%82%D1%82%D1%8F.jpg/220px-%D0%9F%D0%B0%D0%BC%27%D1%8F%D1%82%D0%BD%D0%B8%D0%BA_%D0%9D%D1%96%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%96_%D0%A2%D0%B5%D1%80%D0%B5%D1%89%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D1%83_%D0%B2_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96_%D0%92%D1%96%D0%B4%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%82%D1%82%D1%8F.jpg)
До історико-архітектурних пам'яток Глухова належать:
- Миколаївська церква — головна споруда Радного майдану, у якій наставляли на гетьманство Д.Апостола та К.Розумовського, а раніше виголосили анафему І.Мазепі. Є пам'яткою історії та архітектури національного значення, 1693–1695;[71]
- Трьоханастасіївська церква (1884—1897) — споруджена завдяки місцевим меценатам братам М. Л. та Ф. А. Терещенкам.
- Спасо-Преображенська церква (1765) — тетраконховий храм;[72]
- Вознесенська церква — збудована в 1767 році архітектором А. В. Квасовим та перебудована у 1811 році;
- Міський краєзнавчий музей розташований у будинку колишнього Дворянського зібрання і є пам'яткою архітектури XIX ст., (1811 рік);
- Київська брама міської фортеці — пам'ятка історії, архітектури та містобудування XVIII ст., (1766–1769 роки);[73]
- Архітектурний ансамбль на Києво-Московській вулиці («стометрівка») — на місці якого знаходилася будівля другої Малоросійської Колегії, збудована за проєктом архітектора А. Квасова в 1768—1782 роках
У місті встановлено низку пам'ятників, зокрема: композиторові Д. Бортнянському та М.Березовському (скульптор — Інна Коломієць), Пам'ятний знак та пам'ятник Тарасові Шевченку, а також, загиблим солдатам у роки Другої Світової війни і багато інших.
Недалеко від Глухова (14 км) знаходиться Свято-Різдва Богородиці Глинська Пустинь — чоловічий монастир (ставропігійний).
На північно-західній околиці Глухова створено заказник місцевого значення Чернечі джерела. Здавна вони славляться як цілющі. За переказами, був у цій місцевості монастир, тому й річечка, яка протікає в мальовничій долині, називається Чернечою. А про лікувальні властивості тутешньої води слава поширилася далеко за межі Глухівщини. Тож не мілів потік вірян та мирян, які вирушали сюди з усіх усюд з молитвою на вустах і непереборним бажанням припасти до життєдайної вологи. Кілька років тому у цьому святому місці за підтримки підприємств, організацій міста й району, приватних підприємців, небайдужих жителів було зведено й освячено храм-каплицю, встановлено хрест, облаштовано купальню та споруджено східці й містки для зручного доступу до цілющої води. Сюди приходять поодинці, родинами, дружними колективами. Але не задля гучного відпочинку (правилами, які прикріплено на видному місці, забороняється галасувати), а для того, щоб у молитві просити в Бога здоров'я й благополуччя.[74]
- Див. також: Категорія:Персоналії:Глухів.
- У Глухові народились і здобули початкову музичну освіту в музично-співацькій школі видатні діячі світової музичної культури, засновники хорового співу українські композитори XVIII ст. Максим Березовський і Дмитро Бортнянський. Є припущення, що в ній навчався великий український філософ і поет Григорій Сковорода. Співак Головня Гаврило Матвійович.
- З містом тісно пов'язані імена священників-просвітників: Данила Туптала (Дмитра Ростовського) — автора «Четьї-Мінеї», духовного наставника гайдамацького повстання Мельхиседека Значко-Яворського, професора Київської академії Данила Нащинського, що познайомив Європу з творами Феофана Прокоповича.
- Тут народились: ботанік і фармаколог Г. Ф. Соболевський, медик і громадський діяч П. Рощинський, український письменник, педагог та етнограф І. Г. Кульжинський (1803–1884), який навчав М.Гоголя і Є.Гребінку в Ніжинській гімназії, російський державний діяч канцлер О.Безбородько, відомий дипломат А.Розумовський, український живописець, педагог, директор Петербурзької академії мистецтв А. П. Лосенко (1737–1773), композитор Ю. О. Шапорін, астрофізик і радіоастроном Й. С. Шкловський, психіатр О. І. Ющенко, економіст М. Б. Гуревич, історик В. О. Романовський, технолог Андрій Малченко, гігієніст, мікробіолог та імунолог Степан Васильович Коршун художники К. М. Ломикін та М. І. Мурашко, археолог М. В. Сібільов, актриса Ада Роговцева, журналіст, науковець і громадський діяч Є. Д. Онацький (1894 — 1979), вчений-мовознавець К. М. Тищенко, авіаконструктор О. Д. Карпека, освітянка Л. В. Тихоненко, вчений-механік М. М. Філоненко-Бородіч, меценатка В. Н. Ханенко, футболіст Р. В. Луценко, історик, музеєзнавець, журналіст С. М. Єсюнін, журналіст, краєзнавець В. В. Бубнов, історик української та російської філософії, бібліограф Я. М. Колубовський, підполковник Армії УНР Янов Микола.
- Мосципанов Максим Климентович, архітектор, добудовував в Глухові Троїцьку церкву і дзвіницю після смерті А. Квасова.
- З Глуховом пов'язане життя дослідника української старовини, голови управління у справах мистецтва і національної культури в уряді П. Скоропадського П. Я. Дорошенка (1857–1919).
- У закладах освіти Глухова навчались: український історик Я. М. Маркевич, художник Г. І. Нарбут, поет В. І. Нарбут (1888–1904), український історик мистецтва Ф. Л. Ернст (1891–1942), дослідник Криму М. Л. Ернст (1889–1956), історик, другий президент Української академії наук М. П. Василенко, ботанік Г. М. Висоцький, геній світового кіномистецтва О. Довженко, а також Короткий Валерій Миколайович (* 1937) — український лікар-хірург, доктор медичних наук, професор, лауреат Державної премії УРСР в галузі науки і техніки, заслужений діяч науки і техніки України та Реп'ях Станіслав Панасович (* 1938) — український поет, прозаїк, публіцист, громадський діяч, літературний критик, перекладач та журналіст.
У ході російсько-української війни зростає число загиблих випускників ЗВО м. Глухова: Абрамчук Віталій Васильович (1983—2022), Авраменко Юрій Олександрович (1993—2022)[75], Ананьєв Сергій Олександрович (1983-2024), Аносов Ігор Анатолійович (1975—2023)[76], Антоненко Сергій Миколайович (1988—2022)[77][78], Асмаковський Микола Михайлович (псевдо «Морті») (1997—2022), Білевич Ігор Володимирович (1971—2022, викладач), Бережний Віталій Дмитрович (2001—2022), Блохін Сергій Олександрович (1992—2023)[79], Бондаренко Данило Олександрович (1990-2023)[80], Бузовський Володимир Олександрович (1992-2018), Вавелюк Сергій Володимирович (1992-2024), Веретьонник Ігор Олексійович (2001—2023), Вознюк Олександр Олегович (1992—2017), Волк Андрій Васильович (1975—2023)[81], Волошин Олег Валерійович (1994-2022), Габелко Сергій Олександрович (1976—2023?), Гладушка Роман Миколайович (1981—2023), Громак Василь Миколайович (1973—2023)[82], Демченко Олександр Іванович (1987—2022)[83], Дорошенко Віталій Миколайович (1992—2022), Іваницький Олександр Григорович (1978—2023)[84], Єрмоленко Олександр Павлович (1992—2023), Жук Олександр Віталійович (1983—2023), Жуль Олександр Володимирович (2000—2022)[85], Загута Юрій Григорович (1991—2023)[86][87], Залужний Андрій Миколайович (1996—2022)[88], Кабаєв Микола Володимирович (1988—2023)[89], Ковальчук Євген Володимирович (1992—2022), Кочубей Іван Павлович (1989—2024), Кривенко Іван Іванович (1987—2023), Крушельницький Володимир Романович (1986—2023)[90][91], Курятник Віталій Володимирович (1985—2023)[92][93][94], Литвиненко Олег Ігорович (1998—2023)[95], Лукунін Сергій Віталійович (1993—2022), Максимов Микола Валерійович (1987–2022), Мозговий Андрій Леонідович (1984—2024), Нечипоренко Максим Олександрович (1996—2023)[96][97][98], Пархоменко Андрій Олександрович (1980—2024)[99], Пластун Богдан Ігорович (1995—2022), Подставка Євгеній Іванович (1984—2022), Понирко Володимир Миколайович (1975—2024), Приймачок Олександр Петрович (1978—2023)[100], Приймачок Юрій Петрович (1988—2023)[101][102], Проневич Сергій Іванович (1991—2022)[103][104], Рознятовський Олександр Володимирович (1987—2023)[105][106], Рябцев Дмитро Анатолійович (1982-2024), Свіргун Ольга Анатоліївна (1988—2023), Сердюк Олександр Олександрович (1981—2022)[107][108], Сидоренко Руслан Петрович (1977—2023), Скоренцов Валерій Анатолійович (1987—2022), Следюк Сергій Володимирович (1982—2024, позивний «Київ»), Стукало Антон Сергійович (1998—2024), Ступаченко Олександр Олександрович (1986—2022)[109], Табірца Іван Іванович (1989—2023)[110][111], Тищенко Олег Олександрович (1977—2024), Тригуб Станіслав Вікторович (1997—2022)[112][113], Тюльпа Ігор Володимирович (1990—2023), Хиро Володимир Юрійович (1972—2023), Федько Богдан Олександрович (1996-2022), Чалий Віталій Володимирович (1976—2022), Черненко Денис Вікторович (1990-2022), Щербаков Денис Сергійович (1986—2022).
У Глухові збереглося старовинне єврейське кладовище, де похований прогресивний єврейський письменник-просвітитель і педагог Лазар Цвейфель (1815—1888).
Загиблі у російсько-українській війні з 2014
[ред. | ред. код]- 24 червня 2014, Приходько Олексій Олегович (нар. 1992, мешкав у м. Ромни; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 11 липня 2014, Ткаченко Олександр Григорович (нар. 06.11.1970, мешкав у м. Суми; повний кавалер ордена «За мужність»).
- 29 грудня 2014 Абрютін Сергій Миколайович (нар. 1983 у с. Ходине на Глухівщині, навчався в Глухівському СПТУ-31; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 12 лютого 2015, Комаров Олексій Миколайович (нар. 23.09.1973; поховали у м. Глухів, де живуть його батьки; лицар ордена Богдана Хмельницького III ступеня).
- 27 вересня 2015, Казіонний Андрій Федорович (нар. 28.02.1971, с. Обложки, Глухівський район), сержант. Старший оператор 138-ї радіотехнічної бригади. Помер під час несення служби у м. Краматорськ, Донецька область. Поховання: м. Сміла, Черкаська область[114].
- 6 лютого 2017, Гончаров Віталій Васильович (нар. 03.05.1978, м. Мурманськ, з 1990 р., в с. Кучерівка Глухівського району). Помер від зупинки серця. Похований в с. Кучерівка[115].
- 17 грудня 2018, Гребенюк Олексій Михайлович (1987 закінчив Глухівське СПТУ-15; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 13 квітня 2020, Лазаревич Олексій Миколайович (нар. 26.03.1965; уродженець Глухова, технік 1-ї мінометної батареї 16 ОМПБ 58 ОМПБр. Похований у Глухові на Усівському кладовищі).
- 2022
- 24 лютого, неподалік Глухова, Герой України Несольоний Михайло Михайлович (нар. 08.06.1988 у Харківській області).
- 24 лютого, неподалік Глухова, Герой України Івашко Андрій Олександрович (нар. 1980 у Кролевці).
- 24 лютого, неподалік Харкова, Громадський Олег В'ячеславович (очолював 16-й окремий мотопіхотний батальйон «Полтава» протягом 2015—2017 років, з 2016 року у Глухові)).
- 24 лютого, в Сумах, Багута Андрій (нар. 27.12.1989 у Глухові, навчався у Глухівський школі № 3), український військовослужбовець, учасник АТО/ООС. Смертельно поранений 24.02.2022 у бою біля Державного ліцею-інтернату «Кадетський корпус»[116][117].
- 24 лютого, поблизу м. Щастя Луганської області, Чалий Віталій Володимирович (нар. 23.03.1976 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 24 лютого, неподалік Есмані, Гречаник Олексій Михайлович, рядовий Державної служби України з надзвичайних ситуацій; кавалер ордена «За мужність» III ступеня.
- 25 лютого, біля Олешків Херсонської області, Свіргун Ольга Анатоліївна (нар. 19.01.1988 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 25 лютого, поблизу м. Щастя Луганської області (ДПСУ, потрапив у полон), Рябко Андрій Кирилович (нар. 04.01.2000 у Глухові)[118].
- 7 березня, під Києвом, Бережний (Бережной) Віталій Дмитрович (нар. 02.04.2001 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 9 березня, біля села Лукашівка Чернігівської області, Подставка Євгеній Іванович (нар. 05.03.1984 у с. Полошки Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 9 березня, біля села Лукашівка Чернігівської області, Приходько Максим Анатолійович (нар. 13.06.1983, мешканець с. Некрасове Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[119].
- 9 березня, в с. Лукашівка Чернігівської області, Назаров Вадим Анатолійович (нар. 20.05.1998; мешканець м. Глухова, з 2021 року, розвідник розвідувального взводу 16 ОМпБ 58 ОМпБ імені Івана Виговського в складі в/ч А4590, в/ч А1376; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[120][121][122][123][124][125][126].
- 12 березня, біля села Грабівка Чернігівської області, Максимович Олександр Володимирович (нар. 07.04.1978 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 13 березня, поблизу м. Щастя Луганської області, Абрамчук Віталій Васильович (нар. 12.05.1983 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 18 березня, під Києвом, Короткий Анатолій Михайлович (нар. 18.03.1968 у с. Обложки Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 21 березня, під Черніговом, Вашук Олександр Миколайович (нар. 21.12.1980 у Глухові); кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 1 квітня, під Черніговом, Ковальчук Євген Володимирович (нар. 06.09.1992 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 25 квітня, на Харківщині, Дорошенко Віталій Миколайович (нар. 09.02.1992 у с. Обложки Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 5 травня, під Попасною на Луганщині, Максимов Микола Валерійович (нар. 18.07.1987 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня.
- 10 травня 2022, Ступаченко Олександр Олександрович (нар. 14.02.1986 у Глухові; медаль «Захиснику Вітчизни»).
- 10 травня, на Луганщині, Єременко Володимир Олексійович (нар. 30.08.1962 с. Кучерівка Глухівського району).
- 11 травня, Федько Богдан Олександрович (нар. 26.12.1996; закінчив Глухівський медичний фаховий коледж, проживав у с. Береза, похований у с. Хмелів на Роменщині; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 16 травня, біля с. Студенок, Поповченко Олександр Володимирович (нар. 03.01.1978 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 1 червня 2022, Сердюк Олександр Олександрович (нар. 04.05.1981 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 2 червня 2022, Тищенко Ігор Володимирович (нар. 17.10.1998 с. Дунаєць Глухівського району; лицар ордена Богдана Хмельницького III ступеня).
- 15 червня, поблизу Глухова, Русінов Максим Миколайович (нар. 1990 у м. Старокостянтинів Хмельницької області). Під час бойового завдання отримав осколкове поранення внаслідок ворожого обстрілу; лицар ордена Богдана Хмельницького III ступеня)[127].
- 30 липня 2022, на околицях міста Бахмут Донецької області, Щербаков Денис Сергійович (нар. 07.10.1996 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[128].
- 6 серпня 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області Демченко Олександр Іванович (нар. 10.01.1987 у с. Сваркове Глухівського району).
- 7 серпня 2022, у м. Бахмут Донецької області Авраменко Юрій Олександрович (нар. 24.01.1993 у с. Білокопитове Глухівського району).
- 8 серпня 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області Жуль Олександр Володимирович (нар. 30.11.2000 у с. Чернево Глухівського району)[129].
- 29 серпня 2022, у Запорізькій області, Антоненко Сергій Миколайович (нар. 20.12.1988 у Глухові).
- 14 вересня 2022, біля с. Кленове Донецької області, Шалуханов Михайло Ілліч (нар. 03.04.1972 у Глухові).
- 25 вересня 2022, біля м. Красногорівка Донецької області, Манжос Андрій Миколайович (нар. 16.10.1976 у Шостці, сини Ярослав та Максим); кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[130].
- 29 вересня 2022, біля смт Ямпіль Донецької області, Білевич Ігор Володимирович (нар. 04.10.1971 у Шостці, проживав у Глухові).
- 1 жовтня 2022, на Херсонському напрямку, Костюченко Олександр Петрович (нар. 09.02.1984 у с. Слоут Глухівського району, похований 3 серпня 2023).
- 10 жовтня 2022, на Харківщині, Сидоренко Володимир Євгенович (нар. 05.03.1977 в с. Уздиця Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[131].
- 6 листопада 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області, Васильченко Олександр Миколайович (нар. 30.01.1978 у Глухові).
- 9 листопада 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області, Шалбаєв Сергій Жаксиликович (нар. 14.05.1969 в с. Уздиця Глухівського району).
- 13 листопада 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області, Мітін Юрій Олександрович (нар. 05.07.1985 у Глухові), старший сержант стрілецького батальйону 58Омб, сини Дмитро та Єгор.
- 2023
- 5 січня, у результаті нещасного випадку в пункті тимчасової дислокації свого підрозділу, Грудінін Дмитро Миколайович (нар. 09.11.1989 у Глухові).
- 8 січня, навчальний полігон на Чернігівщині, Кириченко Павло Олександрович (нар. 07.12.1996 у Глухові).
- 8 січня, біля Мар'їнки Донецької область, Литвиненко Олег Ігорович (нар. 1998 у с. Чернево Глухівського району, медаль «За військову службу Україні» (2023)).
- 18 січня, поблизу с. Водяне Донецької області, Заярний Анатолій Володимирович («Захар»; нар. 13.01.1987 у с. Усок Ямпільського району, похований у м. Глухів).
- 22 січня, поблизу с. Новоселівка Друга Покровського району Донецької області, Веретьонник Ігор Олексійович (нар. 06.03.2001 у с. Слоут Глухівського району)[132][133].
- 27 січня, поблизу с. Іванівське Бахмутської міської громади Донецької області, Нечипоренко Максим Олександрович (нар. 06.07.1996 у м. Глухів; кавалер ордена «За мужність» III ступеня[134], медаль «Захиснику Вітчизни»[135]).
- 6 лютого, помер у Бердичівській міській лікарні, Юрченко Володимир Вікторович (нар. 1987 у смт Шалигине Глухівського району).
- 25 лютого, під Вугледаром на Донеччині Лебедєв Олександр Віталійович (нар. 20.04.1977 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 14 березня, поблизу с. Кузьмине на Луганщині Коваленко Юрій Олександрович (нар. 22.03.1966 у с. Некрасове Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 30 березня, поблизу м. Кремінної на Луганщині Лавренченко Олег Володимирович (нар. 02.03.1997, похований у с. Слоуті); кавалер ордена «За мужність» III ступеня.
- 4 квітня, на Чернігівщині, Жук Олександр Віталійович (нар. 30.08.1983 у с. Глухові, похований у с. Будищі; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[136][137].
- 4 квітня, на Чернігівщині, Ющенко Катерина Юріївна (нар. 23.10.1997 на Луганщині; кавалерка ордена «За мужність» III ступеня)[138][139].
- 21 травня, помер у шпиталі, Гладушка Роман Миколайович (нар. 16.06.1981 в с. Успенка на Буринщині, похований у Глухові).
- 22 травня, поблизу с. Іванівське під Бахмутом Донецької області, Приймачок Юрій Петрович («Сокіл»; нар. 04.04.1988 в с. Уздиця Глухівського району, випускник Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка); кавалер ордена «За мужність» III ступеня.
- 22 травня, поблизу смт Велика Писарівка, Терещенко Віталій Вікторович (нар. 01.03.1989 у м. Глухів, похований 14 червня 2023 у м. Суми).
- 26 травня, поблизу м. Куп'янська на Харківщині, Рознятовський Олександр Володимирович (нар. 13.02.1987 у м. Білопілля, випускник Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка); кавалер ордена «За мужність» III ступеня[130].
- 31 травня, помер від серцевого нападу, Стрельцов Анатолій Володимирович (нар. 19.12.1970 у м. Глухів).
- 4 червня, поблизу с. Новоочеретувате Комарської сільської громади Волноваського району Донецької області, Приймачок Олександр Петрович (нар. 01.12.1978 в с. Кременець на Волині, проживав у с. Уздиця, похований 14 червня 2023 у с. Дунаєць, дружина, 4 дітей, онук).
- 6 червня, поблизу с. Новосілка Донецької області, Скіпа Павло Олександрович (нар. 04.12.1986 в с. Кісточківка Нижньогірського району у Криму, проживав у с. Слоут, похований 17 червня 2023 у с. Слоут).
- 11 червня, поблизу м. Бахмут Донецької області, Тюльпа Ігор Володимирович (нар. 10.04.1990 у с. Привілля Глухівського району; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[130].
- 23 червня, поблизу селища Кармазинівка Сватівського району Луганської області, Крушельницький Володимир Романович (нар. 29.12.1986), військовослужбовець 58 ОМБ (з 2016 року, мешкав у Глухові, похований у рідному с. Тищенки Шишацької громади на Полтавщині)[90][91].
- 5 липня , у Луганській області, Єрмоленко Олександр Павлович (нар. 15.02.1992 у м. Глухів); кавалер ордена «За мужність» III ступеня[140].
- 7 липня, на Авдіївському напрямку, Зеніков Сергій Леонідович (нар. 14.07.1981 у м. Глухів, похований у с. Некрасове).
- 12 липня, Запорізька область, Осіпкін Максим Євгенійович (нар. 26.08.1986 у Запорізькій області, проживав у с. Землянка на Глухівщині).
- 12 липня, загинув поблизу с. Кузьмине у Кремінській міській громаді на Луганщині під час ворожого обстрілу, Сергій Володимирович Сергієнко (нар. 23 січня 1992, с. Некрасове Глухівського району). Похований 18 травня 2024 року.
- 17 липня, на Куп'янському напрямку, Кривенко Іван Іванович (нар. 05.07.1987 у с. Студенок Глухівського району); кавалер ордена «За мужність» III ступеня).
- 18 липня, поблизу с. Рівнопіль Хлібодарівської сільської громади Волноваського району Донецької області, Хиро Володимир Юрійович (нар. 28.06.1972 у м. Глухів).
- 22 липня, біля с. Роботине у Токмацькій міській громаді Пологівського району Запорізької області Бадулін Дмитрій Олександрович (нар. 28 листопада 1988, житель смт Есмань), поховали 12 січня 2023 на кладовищі Лісове м. Києва[141].
- 23 липня, у Серебрянському лісі під Бахмутом Руденко Олексій (нар. 26 вересня 1984, с. Первомайське Глухівського району).
- 29 липня, біля с. Роботине у Токмацькій міській громаді Пологівського району Запорізької області Бондаренко Данило Олександрович (нар. 7 грудня 1990), поховали 18 вересня 2023 на Веригинському кладовищі Глухова[80][142].
- 30 липня, у Харківській обласній лікарні, Коробов Ігор Степанович (нар. 19.03.1964 у сел. Червоне Глухівського району (з 2020 року, Есмань Шосткинського району), проживав у м. Кролевець, похований у Глухові).
- 25 серпня, у Глухові (помер від серцевої недостатності перебуваючи у відпустці), Веллер Федір (нар. 1989 у м. Глухів, проживав у с. Шевченкове, похований на Усівському кладовищі Глухова)[143][144].
- 25 серпня, на між селами Мишутине Конотопського району та Ходине на Глухівщині внаслідок мінометного обстрілу загинуло четверо військовиків 101-ї окремої бригади територіальної оборони:
- Бровчук Микола Степанович (нар. 14.07.1976 в с. Чорні Тиса), проживав у с. Кваси Ясінянської територіальної громади на Закарпатті[145][146].
- Матвійчук Олександр Олександрович (нар. 1998) з с. Заболоття Вараського району на Рівненщині
- Марчук Олександр Сергійович (нар. 1991) з Вараша
- Касянчик Ігор Олександрович (нар. 1994) з Вараша[147][148]
- 25 серпня, на між селами Мишутине Конотопського району та Ходине на Глухівщині внаслідок мінометного обстрілу загинуло четверо військовиків 101-ї окремої бригади територіальної оборони:
- 6 вересня, у Баничах (помер перебуваючи у відпустці), Іваницький Олександр Григорович (нар. 05.11.1978 у с. Баничі на Глухівщині, похований у рідному селі)[84][149].
- 10 вересня, на околицях міста Бахмут Донецької області, Аносов Ігор Анатолійович (нар. 06.09.1975)[76].
- 14 вересня, поблизу с. Вербове у Пологівській міській громаді Пологівського району Запорізької області, Зюкін Олександр Олексійович (нар. 3 червня 1995 у с. Заруцьке Глухівського району)[150][151].
- 25 вересня, під Вугледаром у Волноваському районі Донецької області, Шекера Остап Олегович (нар. 23 липня 1973 у м. Глухів, похований 22 грудня 2023 у Глухові; кавалер ордена «За мужність» III ступеня)[152][153].
- 5 жовтня, поблизу сел. Новодонецьке Краматорського району Донецької області, Дрогальчук Віталій Васильович (нар. 23 травня 1981 у с. Князівка Путивльського району, проживав та похований 14 жовтня 2023 року в с. Некрасове)[154].
- 5 жовтня, на Донеччині, Моргунов Олександр Іванович (нар. 12.12.1992 у с. Сопич Глухівського району, похований 15 жовтня 2023 року в рідному селі)[155].
- 19 жовтня, поблизу села Першотравневе Куп'янського району Харківської області Сидоренко Руслан Петрович (нар. 26.05.1977 у м. Глухів), закінчив ЗОШ № 2, проживав у м. Суми. Похований 25 жовтня 2023 на Алеї Слави Ново –Баранівського кладовища м. Суми[156][157].
- 24 жовтня, на Запоріжжі, Мартиненко Юрій Миколайович (нар. 23 вересня 2001, с. Баничі на Глухівщині, похований в рідному селі 3 листопада 2023)[158][159].
- 24 жовтня, у Куп'янському районі на Харківщині, Зіятдінов Андрій Ваітович (нар. 7 грудня 1983, м. Глухів, проживав у с. Сліпород[160][161], похований 2 листопада 2023 року в с. Горіле на Глухівщині)[162].
- 29 жовтня, на Сумщині (в боях на кордоні), Кудряшов Максим Миколайович (нар. 11 лютого 1996, с. Первомайське Березівської громади на Глухівщині, похований 31 жовтня 2023 року в смт Ямпіль, де проживав)[163][164][165].
- 3 листопада, поблизу с. Іванівське Бахмутського району, Курятник Віталій Володимирович (нар. 18 березня 1985, м. Глухів; поховали 7 грудня 2023 року в Глухові)[92][93].
- 21 листопада, Смик Олександр Вікторович (нар. 20 лютого 2000 у с. Уланове Есманьської громади, поховали у с. Полошки Глухівської громади, куди переїхала родина)[166][167].
- 21 листопада, поблизу с. Іллінка Покровського району Донецької області, Приходцов Олександр Миколайович (нар. 26 лютого 1984, с. Будищі Глухівського району, проживав з родиною в с. Коршачина, згодом, с. Веселе Конотопського району)[168]
- 23 листопада, біля с. Діброва Сєвєродонецького району на Луганщині, Загута Юрій Григорович (нар. 1 лютого 1991, у Глухові)[86][87].
- 28 листопада, помер, Громак Василь Миколайович (нар. 6 квітня 1973, у с. Уздиця Глухівського району, проживав у с. Баничі)[82].
- 29 листопада, під Вугледаром на Донеччині, Волк Андрій Васильович (нар. 10 березня 1975, у Глухові)[81].
- 13 грудня, поблизу с. Вільшана Куп'янського району Харківської області, Здебський Олександр Олександрович (нар. 2 липня 2004, с. Баничі Глухівського району)[169].
- 15 грудня, на Донеччині, Тур Ігор Олегович (нар. 25 жовтня 2004, с. Слоут Глухівського району)[170].
- 21 грудня, на Донеччині, Кабаєв Микола Володимирович (нар. 11 березня 1988, у Глухові)[89].
- 28 грудня, в Авдіївці, Блохін Сергій Олександрович (нар. 13 серпня 1992, у Глухові, поховали 26 лютого 2024)[79].
- 2024
- 2 січня, унаслідок серцево-легеневої недостатності, Пархоменко Андрій Олександрович (нар. 16 червня 1980)[99][171].
- 20 січня, помер під час відпустки вдома Козел Микола Миколайович (нар. 30 листопада 1974, с. Перемога Глухівського району, поховали 24 січня 2024 в Перемозі)[172].
- 30 січня, помер унаслідок гострої серцево-судинної недостатності у навчальному центрі Бабій Іван Васильович (нар. 9 жовтня 1978, проживав у с. Шевченкове, поховали 6 лютого 2024 в Шевченковому[173].
- 30 січня, Картавий Олександр Григорович (нар. 22 лютого 1979, проживав на території Есманьської селищної громади)[174].
- 31 січня, поблизу с. Синьківка Куп'янського району Харківської області, Фещенко Василь Миколайович (нар. 22 січня 1986, проживав у с. Есмань, похований 6 лютого 2024 в с. Есмань)[174][175].
- 6 лютого, поблизу м. Авдіївка Донецької області, Понирко Володимир Миколайович (нар. 9 березня 1975, с. Кривенкове Глухівського району, похований 12 лютого, в с. Береза)[176].
- 1 березня, у Глухові внаслідок авіаудару загинули військові групи розвідки штабу загону спеціального призначення військової частини А6175:
- 26 лютого, на Лиманському напрямку, Дудкін Олексій Олександрович (нар. 4 квітня 1984, смт Шалигине Глухівського району, мешкав у м. Малин на Житомирщині, поховають на Житомирщині)[181].
- 27 лютого, на Куп'янському напрямку, Лисенко Анатолій Анатолійович (нар. 19 жовтня 1975 року в селі Катеринівка Глухівського району, закінчив 9 класів Соснівської середньої школи, похований 28 березня 2024 в с. Шостка)[182].
- 6 березня, поблизу с. Роздолівка Бахмутського району на Донеччині, Шишка Юрій Миколайович (нар. 9 червня 1969, с. Привілля Глухівського району, похований 16 березня 2024 у с. Привілля Глухівської міської громади)[183][184].
- 7 березня, поблизу с. Синьківка Куп'янського району Харківської області, Лисенко Сергій Володимирович (нар. 7 січня 1975, с. Шевченкове Глухівського району, похований 14 березня 2024 в с. Шевченкове)[185][186].
- 10 березня, поблизу с. Роздолівка Бахмутського району на Донеччині, Мозговий Андрій Леонідович (нар. 15 січня 1984, м. Глухів)[187].
- 12 березня, поблизу с. Тоненьке Покровського району на Донеччині, Кочубей Іван Павлович (нар. 23 червня 1989, м. Глухів) закінчив ЗОШ № 3, потім навчався у Глухівському університеті. Працював в торгівлі. Мав багато планів на майбутнє, які зіпсувала війна. Служив старшим сержантом противотанкового взводу.
- 25 березня, вдома, у Глухові, де був на реабілітації, Васьков Андрій Вікторович (нар. 9 серпня 1980, м. Глухів).
- 25 березня, поблизу с. Курдюмівка Донецької області, Воронін Віктор Миколайович (нар. 12 вересня 1966, м. Глухів, проживав у сел. Вороніж та с. Собичеве; похований 22 травня 2024)[188].
- 5 квітня, у м. Харків, Куприк Микола Миколайович (нар. 5 березня 1991, м. Глухів[189], похований 9 квітня 2024 у Глухові).
- 22 квітня, помер Семерня Анатолій Петрович (нар. 5 грудня 1975, с. Полошки Глухівського району.
- 29 квітня, загинув на Запорізькому напрямку Редун Ігор Валерійович (нар. 13 травня 1992, м. Глухів).
- 8 травня, загинув в Сєвєродонецькому районі Луганської області, Ляшенко Ігор Геннадійович (нар. 19 лютого 1989, с. Перемога Глухівського району, похований 15 травня 2024 в с. Перемога).
- 8 травня, загинув в районі Авдіївки Донецької області, Мазепа Олександр Миколайович (нар. 12 травня 1983, сел. Вороніж Шосткинської громади, проживав у с. Береза Глухівського району; похований 22 травня 2024 у с. Береза)[190].
- 14 травня, загинув на Харківському напрямку, Тищенко Олег Олександрович (нар. 30 жовтня 1977, с. Уздиця Глухівського району, похований 18 травня 2024 в с. Уздиця).
- 15 травня, поблизу Вугледара Донецької області, Рогоза Віталій Володимирович (нар. 9 лютого 1974, с. Баничі Глухівського району, похований 21 травня 2024 в с. Баничі).
- 23 травня, на Харківщині, Бородаченко Михайло Сергійович (нар. 23 жовтня 1996, Харківської обл., проживав у с. Іващенкове)[191].
- 8 червня, зупинилося серце, Баглаєв Олександр Євгенович (нар. 28 квітня 1989, м. Глухів, проживав у м. Шостка, похований 12 червня 2024 у м. Шостка[192].
- 13 червня, на Харківщині, Абдуллаєв Рафаель Ілгамович (нар. 29 травня 1985, м. Глухів, проживав у м. Ніжин на Чернігвщині).
- 18 липня, на Луганщині, Следюк Сергій Володимирович (нар. 18 липня 1982, м. Глухів, проживав у м. Київ; похований на Веригінському кладовищі у Глухові 25 липня 2024)[193][194].
- 24 липня, поблизу м. Бахмут Донецької області, Ананьєв Сергій Олександрович (нар. 4 серпня 1983, м. Глухів; похований у Глухові 2 серпня 2024).
- 1 серпня, під Вовчанськом на Харківщині, Федоренко Ігор Ігорович (позивний «Арктика»; нар. 24 жовтня 1995, м. Глухів).
- 13 серпня, Ребенок Андрій Вікторович (нар. 17 квітня 1995, смт. Есмань Глухівського району; похований 21 серпня 2024 у м. Суми)[195].
- 20 серпня, поблизу с. Семенівка Глухівської міської громади у ДТП, Костюченко Євген Віталійович (нар. 21 квітня 1990, с. Баничі Глухівського району, похований 23 серпня 2024 в с. Баничі).
- 24 серпня, Маруна Олександр Олександрович нар. 6 травня 1992, м. Глухів, проживав у м. Волочиськ Хмельницької обл.).
- 31 серпня, Рябцев Дмитро Анатолійович нар. 29 грудня 1982, м. Глухів).
У сучасному Глухові продовжує розвиватися мережа ЗМІ — як друкованих, так і електронних[196] Діючі обласні та регіональні суспільно-політичні періодичні видання міста: «Тиждень» (колишня назва - «Неделя») та «Глухівщина». У різний час припинили існування газети «Народна трибуна», «Данкор-Глухів», «Кур'єр + ТРК Глухів»[197][198]. Функціонує друкарня в Глухівському національному педагогічному університеті, де виходять видання з педагогічних наук.
У Глухові з 20 березня 2019 по 9 травня 2020 року вела мовлення радіостанція «Глухів FM» на частоті 104,4 МГц. Також Глухів (10-а цифрова зона) перебуває у зонах мовлення багатьох телеканалів ("Перший" та "1+1" - ретранслятори у Білопіллі й Шостці) та зокрема радіостанцій[199][200]. При цьому, сигнал не завжди достатньо сильний та стабільний:
№ | Назва | Частота | Місто, де розташовано ретранслятор |
---|---|---|---|
1 | Хіт FM | 91.20 МГц | Шостка |
2 | DJ FM | 100.00 МГц | Шостка |
3 | Радіо НВ | 101.90 МГц | Шостка |
4 | Радіо ТКС (в ефірі радіостанція UA: Радіо «Промінь» (21 год/добу)) | 102.5 МГц[201] | Шостка |
5 | Радіо Акцент (Шостка) | 104.10 МГц | Шостка |
6 | UA: Радіо Культура | 105.30 МГц | Шостка |
7 | UA: Радіо «Промінь» | 106.90 МГц | Шостка |
8 | Українське Радіо - Суми | 107.20 МГц | Нова Слобода |
9 | Стильне Радіо Перець ФМ | 107.30 МГц | Шостка |
10 | Перший канал Національної радіокомпанії України | 107.80 МГц | Шостка |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/91/%D0%A0%D0%B0%D0%B9%D1%84%D1%84%D0%B0%D0%B9%D0%B7%D0%B5%D0%BD_%D0%B1%D0%B0%D0%BD%D0%BA_%D0%90%D0%B2%D0%B0%D0%BB%D1%8C_%D1%83_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg/250px-%D0%A0%D0%B0%D0%B9%D1%84%D1%84%D0%B0%D0%B9%D0%B7%D0%B5%D0%BD_%D0%B1%D0%B0%D0%BD%D0%BA_%D0%90%D0%B2%D0%B0%D0%BB%D1%8C_%D1%83_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg)
Поштові послуги надають: філія національного оператора УДППЗ «Укрпошта», Нова Пошта, ІнТайм та інші компанії.
У Глухові 5-значні телефонні номери. Код міста 05444 . Основний оператор фіксованого зв'язку — ВАТ «Укртелеком». Також послуги фіксованого зв'язку надають Київстар і Лайфселл.
Послуги стільникового зв'язку надають три оператори: Київстар, Vodafone Україна та lifecell. У 2008 році компанії ввели в повному обсязі телефонні системи цифрової комутації. Місто має покриття 3G та 4G мобільного зв'язку.
Банківська система представлена трьома філіями Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» (адреси: вул. Путивльська, 18а, вул. Київська, 36, вул. Ігоря Білевича, 6) та трьома відділеннями: Центральне Глухівське відділення АТ Райффайзен Банк (вул. Київська, 24а), Глухівське відділення АТ КБ «ПриватБанк» (вул. Терещенків, 44) та Глухівське відділення АО Мегабанк (вул. Спаська, 23).
Саме у Глухові була здійснена злочинна анафема на гетьмана Івана Мазепу, і також язичницький шабаш з плюндруванням його воскової ляльки.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/%D0%92%D1%83%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%8F_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%28%D0%A0%D0%B8%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%8C%D0%BA%29.jpg/200px-%D0%92%D1%83%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%8F_%D0%93%D0%BB%D1%83%D1%85%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%28%D0%A0%D0%B8%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%8C%D0%BA%29.jpg)
За назвою міста Глухів у багатьох містах України та ближнього закордону є або була Глухівська вулиця: у Києві, Чернівцях, Макіївці, Москві, Пермі, Ногінську, Вічугі, Єгор'євську. А в Рильську Глухівську вулицю за радянської влади було перейменовано на Урицького.
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Меморіал «Алея слави»
|
Каплиця біля
Спасо-Преображенської церкви |
Вознесенська церква[202]
|
Глухівська ЗОШ I—III ст. № 2
|
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Київська брама
|
Києво-Московська вулиця
«стометрівка» |
Універмаг
|
Глухівська ЗОШ I—III ст. № 6
|
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Глухівська митниця
|
Пам'ятник М. Березовському
|
Українка
|
Пам'ятник загиблим у роки
Другої світової війни 1939—1945 |
- ↑ Дисертації та автореферати Україні. Українсько-болгарські відносини в 90-х роках XX століття. Архів оригіналу за 1 січня 2015. Процитовано 23 вересня 2011.
- ↑ Посольство України в Республіці Болгарія. Побратимські зв'язки між містами України та Республіки Болгарія. Архів оригіналу за 18 серпня 2012. Процитовано 23 вересня 2011.
- ↑ а б в Глухівська міська рада — Паспорт громади. hlukhiv-rada.gov.ua. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ а б в г д е ж и ПАСПОРТ ГЛУХІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ станом на 01.01.2022 (PDF) (укр) . Процитовано 3 серпня 2024 року.
- ↑ Глухів офіційно визнано кращим населеним пунктом України. УНІАН. 29 вересня 2006.
- ↑ Неофіційний сайт міста Глухова. Із глибини століть. Архів оригіналу за 2 червня 2013. Процитовано 23 вересня 2011. (рос.)
- ↑ Природні зони України [Архівовано 28 січня 2010 у Wayback Machine.] на сайті «Освітній портал» [Архівовано 10 червня 2019 у Wayback Machine.]
- ↑ Погода в Глухові на сьогодні ⋆ Прогноз погоди Глухів зараз ⇒ Температура в Глухові, Сумська область на сьогодні і завтра » METEOPROG. www.meteoprog.com. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Discount.UA. Метеорологічна станція держкомгідромету України «Глухів». Архів оригіналу за 1 січня 2015. Процитовано 23 вересня 2011.
- ↑ Клімат Глухова на www.meteoprog.ua
- ↑ Естественные зоны Украины (банк рефератів «www.referat-bank.ru») [Архівовано 19 грудня 2010 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Глухівська міська рада,. Структура земельного фонду. Процитовано 20 жовтня 2011.
{{cite web}}
: Недійсний|deadurl=404
(довідка)[недоступне посилання з серпня 2019] - ↑ Екологія Сумської області [Архівовано 28 січня 2012 у Wayback Machine.] на сайті Revolution [Архівовано 27 травня 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ Чисті та брудні міста країни [Архівовано 2012-01-25 у Wayback Machine.] на сайті Інтернет оглядника із Харкова, «Главное» [Архівовано 27 грудня 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ а б Місто Глухів, на сайті «АМУ-Діалог»[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ История Глухова [Архівовано 2011-12-01 у Wayback Machine.] на сайті Города и области Украины [Архівовано 15 липня 2010 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Глухівська фортеця [Архівовано 2 листопада 2010 у Wayback Machine.] на неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Вечерський В. «Гетьманські столиці України.» — К.: Наш час, 2008. — 320 с.: с.207
- ↑ 1648 рік – Глухів став сотенним містом. Глухів.City (укр.). Процитовано 6 серпня 2023.
- ↑ Глухів), Андрій Гриценко, доктор педагогічних наук, доцент (м. Гриценко Андрій. До 375-річчя створення Глухівської сотні. history.sumy.ua (uk-ua) . Процитовано 6 серпня 2023.
- ↑ Коли Глухів був полковим містом. Глухів.City (укр.). Процитовано 6 серпня 2023.
- ↑ Глухів), Андрій Гриценко, доктор педагогічних наук, доцент (м. Гриценко Андрій. До 360-річчя створення Глухівського козацького полку. history.sumy.ua (uk-ua) . Процитовано 6 серпня 2023.
- ↑ Юст Юль «Записки Юста Юля, датского посланника при Петре Великом. 1709—1711» (1899) // перевод Ю. Н. Щербачева М; Университетская типография 336 с. (рос.)
- ↑ Звід законів, що постав у Глухові. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 6 серпня 2023.
- ↑ Глухів), Андрій Гриценко, доктор педагогічних наук, доцент (м. Гриценко Андрій. Звід законів, що постав у Глухові. history.sumy.ua (uk-ua) . Процитовано 6 серпня 2023.
- ↑ Зміна адміністративно-територіального поділу Росії за останні 300 років [Архівовано 2011-09-27 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Гетьманські столиці України[недоступне посилання]
- ↑ Стаття «Город Глухов» [Архівовано 16 жовтня 2012 у Wayback Machine.] на неофіційному сайті міста Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Єсюнін, С. М. (2012). До історії 175-го Батуринського піхотного полку (укр.). ISSN 2218-4805. Архів оригіналу за 10 квітня 2021. Процитовано 10 квітня 2021.
- ↑ Глухів. Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні». Український інститут національної пам'яті. Процитовано 18 червня 2020.[недоступне посилання]
- ↑ Розсекречені документи періоду нацистської окупації Сумської област [Архівовано 9 липня 2011 у Wayback Machine.] на Офіційному вебпорталі Державного комітету архівів України [Архівовано 7 жовтня 2011 у Wayback Machine.]
- ↑ Освобождение городов: Справочник по освобождению городов в период Великой Отечественной войны 1941–1945 / М.Л. Дударенко, Ю.Г. Перечнев, В.Т. Елисеев и др. — М. : Воениздат, 1985. — 598 с. (рос.)
- ↑ Стаття «Трофименков сад» [Архівовано 2 листопада 2010 у Wayback Machine.] на неофіційному сайті міста Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Пам'ятні дати і ювілеї 2008 року [Архівовано 10 липня 2011 у Wayback Machine.] на Офіційному вебпорталі Державного комітету архівів України [Архівовано 7 жовтня 2011 у Wayback Machine.]
- ↑ У Глухові розселяють бійців 58 бригади [Архівовано 26 січня 2018 у Wayback Machine.]//«Укррінформ» від 2 листопада 2016
- ↑ За десять кілометрів від кордону з ворогом: Як живе Глухівська громада. armyinform.com.ua (укр.). Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Олександр Соломко, Катерина Ворона (30 липня 2024). У лікарні перебуває 12 людей. У якому стані поранені внаслідок обстрілу Глухова. https://suspilne.media (укр) . Суспільне Новини. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Свобода, Радіо (27 липня 2024). Унаслідок обстрілу Глухова загинула дитина, поранені 12 людей – прокуратура Сумської області. Радіо Свобода (укр.). Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ santa91 (31 липня 2024). Помер чоловік, поранений під час обстрілу Глухова. Новости Сумы (ru-RU) . Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Демоскоп Weekly, Первая Всеобщая перепись населения Российской империи 1897 года. [Архівовано 2 грудня 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Статистичний довідник «Города России» (СПб. 1904)[недоступне посилання з квітня 2019]
- ↑ Демоскоп Weekly, Всесоюзная перепись населения 1959 г. [Архівовано 21 травня 2012 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Демоскоп Weekly, Всесоюзная перепись населения 1989 г. [Архівовано 2012-01-18 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ рос. дореф. Черниговская губернія. Списокъ населенныхъ мѣстъ по свѣдѣніямъ 1864 года, томъ XLIII. Изданъ Центральнымъ статистическимъ комитетомъ Министерства Внутренних Дѣлъ. СанктПетербургъ. 1866 — LXI + 196 с.
- ↑ World Gazetteer. Архів оригіналу за 15 травня 2012. Процитовано 6 лютого 2012.
- ↑ Чисельність населення Сумської області[недоступне посилання з липня 2019] на сайті головного управління статистики в Сумській області [Архівовано 4 грудня 2011 у Wayback Machine.]
- ↑ Управління статистики, Середня чисельність за січень-листопад 2011 року [Архівовано 2013-10-04 у Wayback Machine.] (Перевірено 31 січня 2012)
- ↑ а б Управління статистики. sumy.ukrstat.gov.ua. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Національний склад міст України за переписом 2001 року — datatowel.in.ua
- ↑ Рідна мова населення міст України за переписом 2001 року — datatowel.in.ua
- ↑ Офіційний сайт Глухівського заводу «Електропанель» [Архівовано 3 вересня 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Сайт готелю «Победа». Архів оригіналу за 17 лютого 2011. Процитовано 5 березня 2011.
- ↑ Розклад і схема руху маршруток у Глухові. Зберігайте графіки, щоби завжди мати їх під рукою. Глухів.City (укр.). Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Розрахунок відстаней між містами на сайті Landi-Trans.Com. Архів оригіналу за 23 червня 2010.
- ↑ Стаття «Безкоштовна лікарня св. Єфросинії» [Архівовано 28 лютого 2010 у Wayback Machine.] на неофіційному сайті міста Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Стаття «Глухів у 19 столітті» [Архівовано 2 червня 2013 у Wayback Machine.] на неофіційному сайті міста Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Місто Глухів [Архівовано 9 грудня 2019 у Wayback Machine.] на сайті [who-is-who.ua]
- ↑ Головна | Промислові коноплі та льон. Інститут луб'яних культур (укр.). Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Музеї Глухова [Архівовано 1 січня 2015 у Wayback Machine.] на сайті Глухів туристичний [Архівовано 24 жовтня 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ Глухівський краєзнавчий музей [Архівовано 2014-12-24 у Wayback Machine.] на сайті Музейний простір України [Архівовано 29 липня 2009 у Wayback Machine.]
- ↑ Г. Г. Леонтьева, В. О. Тюленева Географія рідного краю // загал. освіт. школа — «Ромео», 2000. — стор. 76
- ↑ Стаття «Сучасна релігійна ситуація в Україні» [Архівовано 22 вересня 2011 у Wayback Machine.] на сайті Першої української електронної бібліотеки підручників [Архівовано 21 липня 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ Офіційний сайт Конотопсько-Глухівської єпархії [Архівовано 29 липня 2012 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Стаття «Глухов религиозный» [Архівовано 2 червня 2013 у Wayback Machine.] на Неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Газета «Ваш Шанс», Глуховские биатлонисты выиграли Украину [Архівовано 2022-06-30 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ ТРК Глухів. Глухівські біатлоністи – найкращі в Україні (російською) . Архів оригіналу за 7 жовтня 2011. Процитовано 30 вересня 2011.
- ↑ Стаття «Наші боксери — переможці» [Архівовано 2 червня 2013 у Wayback Machine.] на Неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Офіційний сайт Глухівського коледжу СНАУ. Архів оригіналу за 7 лютого 2012. Процитовано 10 січня 2011.
- ↑ У 2021 програмою Президента України «Велике будівництво» було реконструйовано лижеролерну трасу.Стаття «Боротися — разом» [Архівовано 29 січня 2012 у Wayback Machine.] на сайті ТРК Глухов [Архівовано 14 лютого 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ Стаття «Історія Миколаївської церкви» [Архівовано 18 лютого 2011 у Wayback Machine.] на Неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Стаття «Історія Спасо-Преображенської церкви» [Архівовано 6 вересня 2010 у Wayback Machine.] на Неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Стаття «К 300-летию гетманской столицы — Триумфальная арка» [Архівовано 29 березня 2010 у Wayback Machine.] на Неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Чернечі джерела. Архів оригіналу за 26 січня 2018. Процитовано 26 січня 2018.
- ↑ 7 серпня загинув герой Юрій Олександрович АВРАМЕНКО. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ а б На війні загинув захисник із Глухова Ігор Аносов. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 14 вересня 2023.
- ↑ Глухів у жалобі: в бою загинув колишній “азовець”. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Глухів провів в останню дорогу світлого воїна, колишнього добровольця полку «Азов» Сергія Миколайовича АНТОНЕНКА. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ а б У боях за Авдіївку загинув 31-річний парамедик із Глухова Сергій Блохін. Глухів.City (укр.). Процитовано 23 лютого 2024.
- ↑ а б Місто в скорботі. У Глухові в останню путь проводжають Героя Данила Бондаренка. Глухів.City (укр.). Процитовано 18 вересня 2023.
- ↑ а б Під Вугледаром загинув мужній воїн із Глухова Андрій Волк. Глухів.City (укр.). Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ а б У Баничах попрощалися з прикордонником Василем Громаком. Глухів.City (укр.). Процитовано 29 листопада 2023.
- ↑ Загинув герой Олександр Іванович ДЕМЧЕНКО. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ а б У Баничах поховали Олександра Іваницького. Воїн помер вдома під час реабілітаційної відпустки. Глухів.City (укр.). Процитовано 9 вересня 2023.
- ↑ Олександр Жуль загинув поблизу Бахмута - Панорама (укр.). 16 серпня 2022. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ а б На фронті загинув герой із Глухова. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 26 листопада 2023.
- ↑ а б Ще один захисник з Глухова віддав життя за Батьківщину. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 26 листопада 2023.
- ↑ Залужний Андрій Миколайович. andriyashivska-gromada.gov.ua (ua) . Процитовано 24 лютого 2024.
- ↑ а б На Донеччині загинув мужній воїн із Глухова Микола Кабаєв. Глухів.City (укр.). Процитовано 23 грудня 2023.
- ↑ а б Кіріченко, Оксана (неділю, 25 червня 2023 р.). ШИШАЧЧИНА: НА ЛУГАНЩИНІ ЗАГИНУВ НАШ ЗАХИСНИК ВОЛОДИМИР КРУШЕЛЬНИЦЬКИЙ. ШИШАЧЧИНА. Процитовано 24 лютого 2024.
- ↑ а б У Тищенках поховали воїна Володимира Крушельницького. shyshacka-gromada.gov.ua (ua) . Процитовано 24 лютого 2024.
- ↑ а б На Бахмутському напрямку загинув відважний воїн із Глухова Віталій Курятник. Глухів.City (укр.). Процитовано 13 листопада 2023.
- ↑ а б Під Бахмутом загинув захисник України з Глухова Віталій Курятник. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 13 листопада 2023.
- ↑ У Глухові в останню путь провели воїна Віталія Курятника, який загинув на Бахмутському напрямку. Глухів.City (укр.). Процитовано 8 грудня 2023.
- ↑ На війні загинув 24-річний захисник із Глухівщини. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 9 серпня 2023.
- ↑ Загинув герой Максим Олександрович НЕЧИПОРЕНКО. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 9 серпня 2023.
- ↑ На Сумщині рідні загиблого прикордонника Максима Нечипоренка отримали орден «За мужність». Державна прикордонна служба України (англ.). Процитовано 9 серпня 2023.
- ↑ Воїна Максима Нечипоренка посмертно нагородили орденом «За мужність». Відзнаку вручили його рідним. Глухів.City (укр.). Процитовано 26 жовтня 2023.
- ↑ а б Зупинилося серце військового медика з Глухова Андрія Пархоменка. Глухів.City (укр.). Процитовано 5 січня 2024.
- ↑ На фронті загинув військовий Олександр Приймачок. Із ним прощатимуться у Дунайці. Глухів.City (укр.). Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ У центрі Глухова прощаються із загиблим під Бахмутом Юрієм Приймачком. Глухів.City (укр.). Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Загинув герой Юрій Петрович ПРИЙМАЧОК. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Закатований і вбитий росіянами біля Тростянця чоловік – український спортсмен Сергій Проневич. sts.sumy.ua (укр.). Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Пам'яті марафонця Сергія Проневича. www.ukrinform.ua (укр.). 7 квітня 2023. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ «Прийшов у військкомат у перший день вторгнення». Як Глухів прощався з Олександром Рознятовським. Глухів.City (укр.). Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Розриваються серця від втрат…Глухів простився з Олександром Рознятовським. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ ЗАГИНУЛИ ДВА ГЛУХІВЧАНИНА. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ На війні загинув Олександр Сердюк - Панорама (укр.). 9 червня 2022. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ У боях з російськими окупантами загинув житель Глухова Олександр Ступаченко. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Shcherbina, Natalia (6 січня 2023). Чорна звістка: під Бахмутом загинув Герой із Чернігівщини. ЧЕline | (ru-RU) . Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Іван Табірца, що загинув у битві за Соледар був із рідкісної за мірками кожної війни касти воїнів. m.gorod.cn.ua. Процитовано 8 серпня 2023.
- ↑ Станіслав Тригуб, вижив у запеклих боях за Чернігів, але ворожа куля наздогнала його на Луганщині. www.gorod.cn.ua (рос.). Процитовано 23 грудня 2023.
- ↑ Солодовник, Павло (17 травня 2022). Чергова втрата: загинув воїн із Чернігівщини. ЧЕline | (ru-RU) . Процитовано 23 грудня 2023.
- ↑ Казіонний Андрій Федорович - Книга пам'яті загиблих. memorybook.org.ua. Процитовано 2 березня 2024.
- ↑ Загиблі герої | На шляху до Істини | Гончаров Віталій Васильович. Загиблі герої | На шляху до Істини | Гончаров Віталій Васильович (укр.). Процитовано 2 березня 2024.
- ↑ Минув рік з дня загибелі глухівчанина Андрія Багути, який боронив Суми. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 24 лютого 2024.
- ↑ Минуло два роки з дня загибелі Андрія Багути. sts.sumy.ua (укр) . СТС. 24 лютого 2024. Процитовано 24 лютого 2024.
- ↑ Після понад двох років пошуків підтвердилася загибель прикордонника Андрія Рябко з Глухова. Глухів.City (укр.). Процитовано 11 травня 2024.
- ↑ «Кинувся у пекло, щоби врятувати інших». Героїчна історія життя та смерті воїна Максима Приходька. Глухів.City (укр.). Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ ПРОШУ РОЗГЛЯНУТИ ПЕТИЦІЮ ПРО ПРИСВОЄННЯ ПОЧЕСНОГО ЗВАННЯ ГЕРОЯ УКРАЇНИ (ПОСМЕРТНО) МОЄМУ ЧОЛОВІКОВІ, ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦЮ ЗСУ,СТАРШОМУ СОЛДАТУ НАЗАРОВУ ВАДИМУ АНАТОЛІЙОВИЧУ 20.05.1998 Р.Н Електронні петиції — Офіційне інтернет-представництво Президента України. petition.president.gov.ua. Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ Розстріляли в церкві. Історія воїна 16-го ОМпБ Вадима Назарова, якого стратили в Лукашівці. Глухів.City (укр.). Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ Дружина воїна, який жив у Глухові, просить підтримати петицію про присвоєння йому звання Героя. Глухів.City (укр.). Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ «З вас тут ніхто живий не залишиться»: хто розстріляв полоненого українського військового на Чернігівщині. Slidstvo.info (укр.). Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ У Лукашівці відкрили пам’ятну стелу загиблим воїнам. На ній є фото Героїв із Глухівщини. Глухів.City (укр.). Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ Сьогодні отримали державні нагороди родичі загиблих героїв із Глухівщини. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №360/2022 Про відзначення державними нагородами України. 23 травня 2022.
- ↑ Садомська, Богдана (30 червня 2022). «Мамо, я знаю, що таке пекло – я там був», - загинув військовослужбовець з Хмельниччини. suspilne.media (укр) . Суспільне Новини. Процитовано 24 лютого 2024.
- ↑ Щербаков Денис Сергійович старший солдат - Книга пам′яті загиблих за Україну - Український меморіал. ukraine-memorial.org. Процитовано 2 квітня 2023.
- ↑ Знову чорна звістка з фронту: під Бахмутом героїчно загинув житель Глухівщини Олександр Жуль. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 29 грудня 2023.
- ↑ а б в Рідним загиблих військових з Глухівської громади вручили ордени “За мужність” III ступеня. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 7 квітня 2024.
- ↑ Указ Президента України від 9 січня 2023 року № 10/2023 «Про відзначення державними нагородами України»
- ↑ І знову непоправна втрата: на фронті героїчно загинув молодий воїн з Глухівщини. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 9 серпня 2023.
- ↑ Трагічна звістка надійшла до нашої громади. berezivska-gromada.gov.ua (ua) . Процитовано 29 грудня 2023.
- ↑ Указ Президента України від 2 березня 2023 року № 126/2023 «Про відзначення державними нагородами України»
- ↑ Указ Президента України від 22 липня 2022 року № 524/2022 «Про відзначення державними нагородами України»
- ↑ На війні загинули двоє захисників із Глухова Катерина Ющенко та Олександр Жук. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 9 серпня 2023.
- ↑ Героїчного воїна з Глухова Олександра Жука посмертно відзначили орденом «За мужність». Глухів.City (укр.). Процитовано 26 жовтня 2023.
- ↑ Зворушливу історію героїчних Катерини і Сергія Ющенків опублікували в американському тижневику. Глухів.City (укр.). Процитовано 26 жовтня 2023.
- ↑ Військову з Глухова Катерину Ющенко посмертно відзначили орденом «За мужність» III ступеня. Глухів.City (укр.). Процитовано 26 жовтня 2023.
- ↑ Загиблого Героя з Глухова Олександра Єрмоленка відзначили орденом «За мужність». Глухів.City (укр.). Процитовано 1 березня 2024.
- ↑ Загинув ще у липні. Війна забрала життя ще одного воїна з Глухівщини. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 11 січня 2024.
- ↑ «Випадково виїхали на ворожі позиції». Побратими Данила Бондаренка розповіли про його загибель. Глухів.City (укр.). Процитовано 18 вересня 2023.
- ↑ Євген, Кудлай. У Глухові поховали воїна Федора Веллера — SumyToday. sumy.today (uk-ua) . Процитовано 9 вересня 2023.
- ↑ У Глухові поховали воїна Федора Веллера. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 9 вересня 2023.
- ↑ Внаслідок мінометного обстрілу на Глухівщині загинув військовий із Закарпатської області. Глухів.City (укр.). Процитовано 27 серпня 2023.
- ↑ На Сумщині в бою за Україну загинув воїн з Ясінянської громади Микола Бровчук (ФОТО) @ Закарпаття онлайн. Закарпаття онлайн. Процитовано 27 серпня 2023.
- ↑ Стало відомо, що разом із Миколою Бровчуком на Глухівщині загинули ще троє воїнів із Рівненщини. Глухів.City (укр.). Процитовано 28 серпня 2023.
- ↑ Троє жителів Вараського району загинули на війні. varash.rayon.in.ua (укр.). 27 серпня 2023. Процитовано 28 серпня 2023.
- ↑ Назавжди 44: на Глухівщині попрощалися із захисником. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 9 вересня 2023.
- ↑ На фронті загинув 28-річний воїн із Глухівщини Олександр Зюкін. Глухів.City (укр.). Процитовано 18 вересня 2023.
- ↑ На війні загинув житель Глухівщини Олександр Зюкін. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 18 вересня 2023.
- ↑ Під Вугледаром загинув глухівчанин Остап Шекера. Свій останній бій він прийняв три місяці тому. Глухів.City (укр.). Процитовано 18 грудня 2023.
- ↑ У Глухові через три місяці після загибелі поховали військового Остапа Шекеру. Глухів.City (укр.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ На Глухівщині попрощалися з військовим Віталієм Дрогальчуком, який загинув на Донеччині. Глухів.City (укр.). Процитовано 15 жовтня 2023.
- ↑ На фронті загинув воїн із Глухівщини Олександр Моргунов. Із ним гідно простилися на рідній землі. Глухів.City (укр.). Процитовано 15 жовтня 2023.
- ↑ «Помирають найкращі». У Сумах попрощалися з Героєм глухівчанином Русланом Сидоренком. Глухів.City (укр.). Процитовано 25 жовтня 2023.
- ↑ admin (24 жовтня 2023). 25 жовтня попрощаються із Захисником України Русланом СИДОРЕНКОМ | Комунальна установа «Центр учасників бойових дій» Сумської міської ради (укр.). Процитовано 25 жовтня 2023.
- ↑ Навіки 22 роки. У важких боях на фронті загинув Юрій Мартиненко з Глухівщини. Глухів.City (укр.). Процитовано 31 жовтня 2023.
- ↑ Рідне село стало на коліна. У Баничах попрощалися з 22-річним Героєм Юрієм Мартиненком. Глухів.City (укр.). Процитовано 3 листопада 2023.
- ↑ Загинув герой Андрій Ваітович ЗІЯТДІНОВ (7.12.1983 - 24.10.2023). Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 31 жовтня 2023.
- ↑ «Загинув смертю хоробрих». На Харківщині обірвалося життя воїна з Глухівщини Андрія Зіятдінова. Глухів.City (укр.). Процитовано 31 жовтня 2023.
- ↑ Глухівчани провели в останню путь хороброго воїна Андрія Зіятдінова. Глухів.City (укр.). Процитовано 2 листопада 2023.
- ↑ На війні загинув уродженець Глухівщини прикордонник Максим Кудряшов. Глухів.City (укр.). Процитовано 31 жовтня 2023.
- ↑ Ямпіль знову в жалобі: на фронті загинув 27-річний ямпільчанин Максим Кудряшов. ЯМПІЛЬ.INFO (укр.). 30 жовтня 2023. Процитовано 31 жовтня 2023.
- ↑ На Сумщині попрощалася з воїном-прикордонником Максимом Кудряшовим. Державна прикордонна служба України (англ.). Процитовано 4 грудня 2023.
- ↑ На фронті загинув 23-річний воїн із Глухівщини Олександр Смик. Глухів.City (укр.). Процитовано 25 листопада 2023.
- ↑ На війні загинув 23-річний захисник із Глухівщини Олександр Смик. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 25 листопада 2023.
- ↑ На фронті загинув уродженець Глухівщини Олександр Приходцов. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 4 грудня 2023.
- ↑ На фронті загинув молодий воїн із Глухівщини Олександр Здебський. Глухів.City (укр.). Процитовано 16 грудня 2023.
- ↑ Назавжди 19 років. На фронті загинув воїн зі Слоута Ігор Тур. Глухів.City (укр.). Процитовано 18 грудня 2023.
- ↑ Пішов із життя захисник України з Глухова | Данкор онлайн | Сумской информационный портал: все новости Сумщины. dancor.sumy.ua. Процитовано 13 лютого 2024.
- ↑ Передчасно пішов із життя військовий із Глухівщини Микола Козел. Глухів.City (укр.). Процитовано 23 січня 2024.
- ↑ У селі Шевченкове попрощалися із захисником Іваном Бабієм, який помер на полігоні. Глухів.City (укр.). Процитовано 13 лютого 2024.
- ↑ а б Загинули герої Картавий Олександр Григорович і Фещенко Василь Миколайович. Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 13 лютого 2024.
- ↑ На Глухівщині в останню путь провели мужнього воїна Василя Фещенка. Глухів.City (укр.). Процитовано 13 лютого 2024.
- ↑ У Березі попрощалися з військовим Володимиром Понирком, який загинув на Донеччині. Глухів.City (укр.). Процитовано 13 лютого 2024.
- ↑ На Сумщині загинув офіцер-розвідник із Волині. ВолиньPost (англ.). Процитовано 2 березня 2024.
- ↑ Боденчук, Богдан (1 березня 2024). На війні загинув депутат однієї з сільрад Тернопільщини Назар Соколовський. https://suspilne.media (укр) . Суспільне Новини. Процитовано 2 березня 2024.
- ↑ Без тата залишилось двоє дітей: війна обірвала життя Сергія Тришкалюка з Тернополя. 1540.com.ua (укр.). 2024. Процитовано 3 березня 2024.
- ↑ На війні загинув офіцер з Тернопільщини. ПЕРШИЙ онлайн (укр.). Процитовано 3 березня 2024.
- ↑ Внаслідок фатального обстрілу на Донеччині загинув воїн-розвідник з Глухівщини. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 5 березня 2024.
- ↑ У Шостці поховали захисника, який майже місяць вважався безвісти зниклим - SHOSTKA.INFO :: интернет газета Шостка. Новости Шостка. ШОСТКА.INFO (рос.). Процитовано 28 березня 2024.
- ↑ Життя обірвав ворожий міномет: знову надійшла трагічна звістка про загибель земляка. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 11 березня 2024.
- ↑ На Глухівщині провели в останню путь героя-земляка. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 16 березня 2024.
- ↑ У Куп’янському районі загинув військовий із Глухівщини Сергій Лисенко. Глухів.City (укр.). Процитовано 13 березня 2024.
- ↑ На Глухівщині попрощалися з військовим Сергієм Лисенком, який загинув на Куп'янському напрямку. Глухів.City (укр.). Процитовано 14 березня 2024.
- ↑ На Бахмутському напрямку загинув глухівчанин Андрій Мозговий. Глухів.City (укр.). Процитовано 13 березня 2024.
- ↑ У Шостці попрощалися з уродженцем Глухова Віктором Вороніним. Глухів.City (укр.). Процитовано 22 травня 2024.
- ↑ Внаслідок обстрілу Харкова загинув нацгвардієць із Глухова Микола Куприк. Глухів.City (укр.). Процитовано 9 квітня 2024.
- ↑ У Глухові провели в засвіти воїна Олександра Мазепу з Берези, який загинув у січні біля Авдіївки. Глухів.City (укр.). Процитовано 22 травня 2024.
- ↑ Горе знову постукало в двері Глухівщини…на Харківщині загинув молодий воїн. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Процитовано 29 травня 2024.
- ↑ На фронті загинув уродженець Глухова Олександр Баглаєв. Глухів.City (укр.). Процитовано 12 червня 2024.
- ↑ Від тяжких поранень на Луганщині в свій день народження загинув уродженець Глухова Сергій Следюк. Глухів.City (укр.). Процитовано 20 липня 2024.
- ↑ У Глухові попрощалися з Сергієм Следюком, який загинув від тяжких поранень у свій День народження. Глухів.City (укр.). Процитовано 25 липня 2024.
- ↑ На фронті загинув 29-річний захисник із Есмані Андрій Ребенок. Глухів.City (укр.). Процитовано 14 серпня 2024.
- ↑ Новини - останні новини Глухова, оголошення, афіша, міський довідник, конкурси, блоги | Глухів.INFO. ГЛУХІВ.INFO (рос.). Архів оригіналу за 22 червня 2020. Процитовано 4 квітня 2020.
- ↑ ЗМІ і влада: протистояння по-глухівськи. www.golos.com.ua (укр.). 24 грудня 2015. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Сьогоднішні провокації біля редакції газети "Народна Трибуна". Газета Кур'єр - ТРК Глухів. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Світ радіо. Сумська область (укр.). Архів оригіналу за 24 квітня 2022. Процитовано 21 квітня 2022.
- ↑ Глухів (місто). ukrtvr.org. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення. Рішення № 581 (PDF) (укр.). Архів оригіналу (PDF) за 31 серпня 2021. Процитовано 5 вересня 2020.
- ↑ Стаття «Історія Вонесенської церкви» [Архівовано 6 вересня 2010 у Wayback Machine.] на Неофіційному сайті Глухова [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.]
- Бажан О. Г. Глухів [Архівовано 29 серпня 2018 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 121. — ISBN 966-00-0405-2.
- Неофіційний сайт міста Глухова, hlukhiv.com.ua [Архівовано 18 січня 2021 у Wayback Machine.] (Перевірено 16 серпня 2011)
- Сайт Верховної Ради України, Облікова картка м. Глухів Сумська область[недоступне посилання з липня 2019] (Перевірено 16 серпня 2011)
- Місто на кордоні [Архівовано 13 листопада 2011 у Wayback Machine.]
- Історія міст і сіл Української РСР. Сумська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967.
- Юридична енциклопедія: В 6 т. / Редкол.: Ю70 Ю. С. Шемшученко (голова редкол.) та ін. — К.: «Укр. енцикл.», 1998.
- ІМіС УРСР. Сумська область. К., 1973; Ткаченко В. К. Глухів. Х., 1974; Белашов В. И. Глухов — забытая столица гетманской Украины. К., 1992; Глухів і Глухівщина в історії українського національного відродження. К., 1999.
- Г. Г. Леонтьева, В. О. Тюленева Географія рідного краю // загал. освіт. школа — «Ромео», 2000. — стор. 76.
- Энциклопедический Словарь Ф. А. Брокгауза и И. А. Ефрона. С.-Петербургъ, 1890—1907.
- Дейнека А. И. Памятники архитектуры Сумщины. — Х.: Прапор, 1989.
- Глухівська міська рада — Головна. hlukhiv-rada.gov.ua. Процитовано 8 липня 2024.
- Глухів [Архівовано 14 червня 2021 у Wayback Machine.] // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1958. — Т. 1, кн. II : Літери В — Ґ. — С. 251. — 1000 екз.
- Розклад руху автобусів в місті Глухів [Архівовано 30 серпня 2011 у Wayback Machine.] (рос.) (Перевірено 16 серпня 2011)
- Розклад руху автобусів в місті Глухів на сайті «Сумиоблтрансу» (Перевірено 16 серпня 2011)
- Сайт глухівського дельтапланерного клубу «Авіакомпанія» [Архівовано 7 лютого 2012 у WebCite] (рос.) (Перевірено 16 серпня 2011)
- Карта Глухова [Архівовано 7 лютого 2012 у WebCite] (Перевірено 16 серпня 2011)
- Телерадіокомпанія «Глас»,, Фільм про Храми Глухова [Архівовано 7 лютого 2012 у WebCite] (Перевірено 16 серпня 2011)
YouTube, Маловідома Україна. Глухів [Архівовано 14 липня 2015 у Wayback Machine.] (Перевірено 16 серпня 2011)
YouTube, Звільнення Глухова 1943. Є що згадати [Архівовано 3 жовтня 2016 у Wayback Machine.] (Перевірено 28 серпня 2011)
YouTube, Глухів — Свій крок до незалежності [Архівовано 6 липня 2015 у Wayback Machine.] (Перевірено 20 жовтня 2011)
![]() | Ця стаття належить до вибраних статей Української Вікіпедії. |
- Населені пункти України, засновані 992
- Міста магдебурзького права
- Населені пункти Глухівської міської громади
- Глухівський повіт
- Історичні місця України
- Вибрані статті
- Глухів
- Сотенні центри Гетьманщини
- Полкові центри Гетьманщини
- Міста Сумської області
- Шосткинський район
- Населені пункти з історичною єврейською громадою
- Міста Русі
- Колишні столиці України
- Виборчий округ 159
- Літописні топоніми Південної Русі
- Колишні районні центри Сумської області