9А82
9А82 | |
---|---|
![]() Пускова установка 9А82 у бойовому положенні | |
Тип | Пускова установка |
Походження | ![]() |
Історія використання | |
На озброєнні | 1988 — т. ч. |
Оператори | ![]() ![]() ![]() |
Історія виробництва | |
Розроблено | 1969—1988 роки |
Виробник | ![]() ![]() |
Виготовлена кількість | понад 1200 |
Характеристики | |
Довжина | не більше 12 250 мм |
Ширина | не більше 3 380 мм |
Висота | не більше 3 270 мм |
Обслуга | 3 особи |
Другорядне озброєння | 2 x ЗКР 9М82 |
Двигун | |
Підвіска | індивідуальна торсіонна |
Операційна дальність | 250 км |
Висота польоту | 1 — 30 км |
Максимальна глибина | 13 — 100 км |
Швидкість | 53 км/год |
Прохідність | 1,2 м (брід) |
![]() |
9А82 (за класифікацією НАТО — SA-12B «Giant») — радянська та російська самохідна пускова установка зі складу ЗРК С-300В.
Розробка пускової установки 9А82 була розпочата за єдиними тактико-технічними вимогами до ЗРК С-300В. Роботи велися у тульському НДЕМІ[ru].[2] У 1988 році 9А82 було прийнято на озброєння у складі ЗРК С-300В.[3]
Пускова установка 9А82 призначається для підготовки та запуску зенітних керованих ракет 9М82. Ракети можуть бути розміщені як на самій пусковій установці в транспортно-пускових контейнерах 9Я238, так і на сполученій з нею пуско-заряджальній установці 9А84. Переведення ракет у бойове положення здійснюється спеціальними гідроприводами. Установка забезпечує роботу ЗКР від моменту запуску до ураження цілі, здійснює підсвічування цілі, і навіть видачу коригувальних команд. Підготовка ракет до запуску виконується після надходження команд від багатоканальної станції наведення ракет 9С32. Під час роботи 9А83 відбувається постійний обмін інформацією з 9С32, проводиться аналіз цілевказівки та відображення положення цілі в зоні ураження. Попри загальну схожість із пусковою установкою 9А83, у конструкції 9А82 є певні відмінності: змінена конструкція пристрою приведення транспортно-пускових контейнерів у бойове положення, а також механічна частина підсвічування радіолокаційної станції.[4]
У комплект бортової апаратури установки 9А82 входять[4]:
- Радіоелектронна апаратура з ЕОМ
- Засоби підготовки ЗКР 9М82 до старту
- Система телекодового зв'язку
- Обладнання топоприв'язки та навігації
- Газотурбінний двигун для автономного електропостачання.
Всі засоби пускової установки 9А82 встановлені на спеціальне гусеничне шасі, що має індекс ГБТУ — «Об'єкт 831» (рос. Объект 831).[5] Шасі розроблено у конструкторському бюро Ленінградського заводу імені Кірова. В основі конструкції лежить шасі самохідної гармати 2С7 «Піон». Змінено положення моторно-трансмісійного відділення (перенесено до кормової частини машини), вузли та агрегати шасі по окремих вузлах уніфіковані з танками Т-72 та Т-80.[6]
- ↑ ГОСТ 8.417-2002
- ↑ Давыдов М. В., Годы и люди, стр. 258
- ↑ Давыдов М. В., Годы и люди, стр. 266
- ↑ а б С-300В (9К81, SA-12A, Gladiator; SA-12B, Giant), войсковая зенитная ракетная система — ОРУЖИЕ РОССИИ, Каталог вооружения, военной и специальной техники (рос.). Архів оригіналу за 31 серпня 2011. Процитовано 8 червня 2011.
- ↑ Василий Н. Я., Гуринович А. Л., Зенитные ракетные комплексы, стр. 274
- ↑ Ганин С. М., Карпенко А. В., Зенитная ракетная система С-300, стр. 50
- Давыдов М. В. Часть 2. Зенитные ракетные системы // Годы и люди. — (из истории ОАО "НИЭМИ", электронная версия издания с исправлениями и дополнениями, внесенными в период 2002-2010 гг.). — Москва : Радио и связь, 2009. — ISBN 5-256-01601-6.
- Василий Н.Я., Гуринович А.Л. Самоходные зенитные ракетные комплексы // Зенитные ракетные комплексы. — Справочное издание. — Минск : Белорусский дом печати, 2001. — С. 267—268. — 11000 прим.
- Ганин С. М., Карпенко А. В. Зенитная ракетная система С-300 // Невский бастион. — Приложение к военно-техническому сборнику. — Санкт-Петербург, 2001. — 73 с.
- ОАО «Спецмаш». Зенитно-ракетные системы С-300В и С-300ВМ, изделия 830—835 (рос.). Архів оригіналу за 24 травня 2012. Процитовано 18 лютого 2012.
- С-300В (9К81, SA-12A, Gladiator; SA-12B, Giant), войсковая зенитная ракетная система (рос.). ОРУЖИЕ РОССИИ, Каталог вооружения, военной и специальной техники. Архів оригіналу за 24 травня 2012. Процитовано 18 лютого 2012.