Biatorbágy
Biatorbágy | |||
![]() | |||
A biatorbágyi vasúti viadukt 2007-ben | |||
| |||
Közigazgatás | |||
Ország | ![]() | ||
Régió | Közép-Magyarország | ||
Vármegye | Pest | ||
Járás | Budakeszi | ||
Jogállás | város | ||
Polgármester | Tarjáni István (Fidesz-KDNP)[1] | ||
Irányítószám | 2051 | ||
Körzethívószám | 23 | ||
Népesség | |||
Teljes népesség | 15 151 fő (2023. jan. 1.)[2] | ||
Népsűrűség | 310 fő/km² | ||
Földrajzi adatok | |||
Tszf. magasság | 280 - 300 m | ||
Terület | 44,12 km² | ||
Időzóna | CET, UTC+1 | ||
Elhelyezkedése | |||
![]() | |||
![]() | |||
Biatorbágy weboldala | |||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Biatorbágy témájú médiaállományokat. | |||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Biatorbágy (németül: Wiehall-Kleinturwall) város Pest vármegyében, a Budakeszi járásban, a budapesti agglomerációban. 1966-ban Bia (németül: Wiehall) és Torbágy (németül: Kleinturwall) egyesítésével jött létre.
Fekvése
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/S%C3%A1ndor-Metternich_kast%C3%A9ly%2C_%C3%A1ltal%C3%A1nos_iskola_%286908._sz%C3%A1m%C3%BA_m%C5%B1eml%C3%A9k%29.jpg/250px-S%C3%A1ndor-Metternich_kast%C3%A9ly%2C_%C3%A1ltal%C3%A1nos_iskola_%286908._sz%C3%A1m%C3%BA_m%C5%B1eml%C3%A9k%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2f/R%C3%B3mai_katolikus_templom_%286909._sz%C3%A1m%C3%BA_m%C5%B1eml%C3%A9k%29.jpg/250px-R%C3%B3mai_katolikus_templom_%286909._sz%C3%A1m%C3%BA_m%C5%B1eml%C3%A9k%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Szenth%C3%A1roms%C3%A1g-oszlop_%286910._sz%C3%A1m%C3%BA_m%C5%B1eml%C3%A9k%29_2.jpg/250px-Szenth%C3%A1roms%C3%A1g-oszlop_%286910._sz%C3%A1m%C3%BA_m%C5%B1eml%C3%A9k%29_2.jpg)
Biatorbágy Pest vármegye nyugati, dunántúli részén fekszik. A Zsámbéki-medence legnépesebb települése. Északnyugati irányban a Budai-hegység, délkeletről a Tétényi-fennsík övezi, délnyugat felől pedig az Etyeki-dombság határolja. A város keleti ipari negyede a Budaörsi-medencébe nyúlik át. Két fő településrésze, Bia és Torbágy korábban önálló települések voltak; mára ugyan már nagyrészt összenőttek, de a két egykori településközpont jelenleg is jól elkülöníthető.
Északnyugatról Herceghalom határolja, amely 1984-ig hozzá tartozott; további szomszédai északról Páty, északkeletről Budakeszi, keletről Budaörs, délkeletről Törökbálint és Érd, délről Sóskút, nyugatról pedig a Fejér vármegyei Etyek.
Központján a 8101-es út halad végig, amelyből Sóskút–Érd felé a 8104-es út ágazik ki; Etyekkel és Alcsútdobozzal a 8106-os út kapcsolja össze.
A hazai vasútvonalak közül Budapest–Hegyeshalom–Rajka-vasútvonal halad át a településen. Az 1884. július 15-én átadott Újszőny-Kelenföld vasútvonal még Bia és Torbágy között haladt el, völgyhíddal keresztezve a Füzes-patakot. 1975-1977 között a korábban kanyargós, szinte minden falun átvezető vasút nyomvonala korrigálták. Ahol a terepviszonyok engedték a kanyargós részek átvágásával, nagyobb ívsugarú ívekkel és minél több egyenes szakasz beépítésével gyorsították. Biatorbágy vasútállomás 1977 óta a település északi szélén helyezkedik el. A két viadukton 1979-ben szűnt meg a forgalom.
A Sóskúti út mellett található az Országház kőfejtő, melyből a parlament építőanyagát bányászták. Megközelíthető az Akácos utca végétől. A közelben található a Nyakas-kő is, mely kedvelt turisztikai célpont.
Autóbusszal megközelíthető a 760-as, 762-es, 763-as, 767-es, 778-as, 782-es és 1253-as járatokkal.[3]
Városrészek
[szerkesztés]Biatorbágy belterületén a biai és torbágyi városközpont között, a felhagyott régi vasúti nyomvonal mentén épült ki a város új központja az önkormányzat épületével, a régi állomás épületében berendezett faluházzal és könyvtárral, a művelődési központtal, a piaccal és a szakorvosi rendelővel (egészségház). A település keleti részéin található belterületi településrészek: Füzes, Iharos és Szarvasugrás. A település nyugati szélén (a Kinizsi, Hársfa és Kamilla utcáktól nyugatra) jelenleg intenzíven beépülő, fejlesztés alatti terület található (nyugati lakóterület). A település legkeletibb részén, az M1-es és M0-s autópályák által közrezárt területen található a Tópark nevű ingatlanfejlesztés, mely részben lakó, részben irodai funkciókat lát el. A település népszerű külterületi üdülőövezetei az M1-es autópályától északra található Katalinhegy és a településtől délre, a Benta-patak völgyében található Pecató. A települést keletről határoló erdős, dombos külterületi részeken található Szarvashegy, a Kutyahegy, az Öreghegy és Ürgehegy. További, mezőgazdasági jellegű külterületi településrészek Alsómajor, Biatorbágyitanyák, Erdészlak, Halászházak, Kálváriadűlő és Kőbánya.[4] A vasútvonal és az M1-es autópálya közötti területen (Rozália park), valamint a Budaörs felé eső külterületi részeken (Vendel park) az 1-es főút mindkét oldalán jelentős szolgáltatóipari, kereskedelmi és logisztikai központok, valamint Budaörs határában a 2004-ben megnyitott Premier Outlet bevásárlóközpont kapott helyet.[5]
Mindkét anyatelepülés, Bia és Torbágy központja is utcás jellegű, csupán legrégebbi részeik halmazosak (Torbágy: csillag utca). Az újabban kiépült lakóparkok kertvárosi jellegzetességeket is mutatnak.
Története
[szerkesztés]Biatorbágy az őskor óta lakott terület. Bronzkori földvármaradványokat találtak Bián, a Pap-réti dűlőben. Ugyancsak Bián honfoglalás kori településmaradványokra is bukkantak.
Bia legkorábbi írásos említésére 1192-ből van adatunk: a Torbágyerdő alatti Biuai szerepel egy birtokösszeírásban.
A török hódoltság idején Bia és Torbágy fokozatosan elnéptelenedett. A török kiűzése után Biára többségében magyar családok települtek vissza, de nem az eredeti faluba (református temető környéke), hanem mellette építették újjá a falut. (A mai Nagy utca, Rákóczi utca, Tópart utca és környéke.) A magyarokon kívül más nemzetiségűek a környékbeli falvakból költöztek ide. Míg Bia magyar faluként élt tovább, Torbágyot német nemzetiségűekkel telepítették be.
1712-től Bia a Farkas és Hochenberg család tulajdona volt fele-fele arányban. 1739-ben a nagy pestisjárványban a falu lakóinak fele meghalt. Bia földbirtokosai a helyükre német családokat telepítettek be. Közben 1768-ban tulajdonosváltás történt. Az új tulajdonos, báró Sándor Antal ellen fellázadtak a jobbágyok. Bia egy másik része a 18–19. században a Szily család tulajdona volt.
Az 1780-as években több malmot telepítettek a biai Szelíd-tó mellé, és ezekben az években történt a patakok szabályozása is. 1811-ben gróf Sándor Vince és Szily József lecsapoltatta a Szelíd-tavat. Ugyanezen év szeptember 16-án az osztrák dragonyosok felgyújtották a falut, aminek következtében leégett a református paplak (az egyházközség anyakönyvei is elpusztultak), valamint 32 ház is porig égett.
Az 1856-os összeíráskor Bián 1600 magyar lakost írtak össze, 1870-ben pedig 1039 katolikus, 930 református és 36 izraelita lakost tartottak számon.
1870-ben megépült az új biai református templom. Ebben az időszakban élte virágkorát a gróf Sándor Móric tulajdonában lévő földbirtok. Az emeletes kastélyban működött az uradalmi igazgatóság. Az uradalom a környék legkorszerűbb birtokai közé tartozott. A gróf Sándor család birtoka ezután leányági öröklés útján a herceg Metternich családhoz került. A Szily birtok ugyanakkor a Fáy család tulajdona lett, akik igen szép uradalmat hoztak létre több gazdasági épülettel.
1884-ben megépítették az első vasúti vágányt és az első torbágyi viaduktot. 1898-ban megépült a második pálya és a következő viadukt. A vasút megépítésével a két település folyamatosan terjeszkedett a vasútvonal felé. Bia 1886-tól a Pilisi alsó járás székhelye volt, amit 1898-tól Biai járásra neveztek át. Olyan települések is ide tartoztak, mint Budafok és Budatétény. A Biai járást végül 1934-ben szüntették meg.
1924. június 13-án Magyarország eddig ismert legnagyobb tornádója (néhány más környékbeli település mellett) Bián és Torbágyon végzett hatalmas pusztítást, majd egy másik katasztrófa, a torbágyi merénylet Torbágyot tette országos hírűvé. 1931. szeptember 13-án Matuska Szilveszter felrobbantotta az egyik sínszálat a viadukton a Budapest-Bécs vonalon közlekedő gyorsvonat alatt, amely kisiklott, majd a gőzmozdony és első kocsijai a mélybe zuhantak. A robbantás 22 halálos áldozatot követelt. A merénylet ürügyén kezdődött meg az 1930-as évek politikai leszámolása az illegális kommunistákkal.
A két községet először 1950-ben egyesítették. Az 1956-os forradalomból a biatorbágyiak is kivették részüket. Több száz oldalnyi irat, számos érdekes dokumentum került elő 2006 szeptemberében a Pest Megyei Levéltárból, melyek újabb adalékokkal szolgálnak a forradalom itteni eseményeivel kapcsolatban. 1958-ban Bia és Torbágy különváltak, 1966-ban azonban ismét egyesültek.
A település és Érd közötti hegytetőn 1978-ban légvédelmi rakétabázis épült (MN5818 hivójel: Holdfény), mely Budapest védőgyűrűjének része volt; fegyverzetként a bázisra Sy-125 Nyeva típusú légvédelmi rakétarendszert telepítettek. 1996-ban a fegyverzetet leszerelték, majd kiürítették a bázist. Sajnálatos módon a területen szinte azonnal megjelentek a fémgyűjtők, akik néhány hét alatt elhordtak minden hasznosíthatót; jelenleg már csak a beton fedezékek állnak az egykori bázis helyén.
1985-ben a település északnyugati területei (Herceghalom, Kozárom, Móriczmajor, Simontanya) Herceghalom néven különváltak Biatorbágytól.[4]
Biatorbágy 2007. július 1-jével kapott városi rangot.
Közélete
[szerkesztés]Polgármesterei
[szerkesztés]- 1990–1994: Palovics Lajos (KDNP)[6]
- 1994–1998: Palovics Lajos (KDNP-FKgP)[7]
- 1998–2002: Palovics Lajos (MKDSZ-Fidesz)[8]
- 2002–2003: Palovics Lajos (MKDSZ)[9]
- 2003–2006: Dr. Palovics Lajos (Szövetség Biatorbágyért Egyesület)[10]
- 2006–2010: Dr. Palovics Lajos (Szövetség Biatorbágyért Egyesület)[11]
- 2010–2014: Tarjáni István (Fidesz)[12]
- 2014–2019: Tarjáni István János (Fidesz-KDNP)[13]
- 2019–2024: Tarjáni István (Fidesz-KDNP)[1]
- 2024– :
A településen 2003. december 28-án időközi polgármester-választást (és képviselő-testületi választást) tartottak,[10] az előző képviselő-testület önfeloszlatása miatt.[14] A választáson az előző polgármester is elindult, és megerősítette pozícióját.
Népesség
[szerkesztés]A település népességének változása:
Lakosok száma | 7176 | 8112 | 12 310 | 12 638 | 12 767 | 12 932 | 13 528 | 13 889 | 15 002 | 15 151 |
1990 | 2001 | 2011 | 2013 | 2015 | 2016 | 2018 | 2019 | 2022 | 2023 |
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 87,7%-a magyarnak, 5,1% németnek, 0,6% románnak, 0,2% szerbnek mondta magát (12,2% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 33,7%, református 15,7%, evangélikus 1,1%, görögkatolikus 0,6%, felekezeten kívüli 18,5% (27,9% nem nyilatkozott).[15]
2022-ben a lakosság 86,5%-a vallotta magát magyarnak, 3,5% németnek, 0,2% cigánynak, 0,2% románnak, 0,1-0,1% szerbnek, lengyelnek, görögnek, szlováknak, ukránnak és horvátnak, 5,6% egyéb, nem hazai nemzetiségűnek (13,2% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). Vallásuk szerint 26,8% volt római katolikus, 11,4% református, 1,4% evangélikus, 1% görög katolikus, 0,2% ortodox, 0,1% izraelita, 2% egyéb keresztény, 0,6% egyéb katolikus, 16% felekezeten kívüli (40,3% nem válaszolt).[16]
Nevezetességei
[szerkesztés]A település leghíresebb építménye a ma már használaton kívüli kettős vasúti völgyhíd, mely két különálló, egyvágányú hídszerkezetből áll. Érdekessége a merényleten kívül, hogy ma már nincs Magyarországon másik völgyhíd kétvágányú vonalon.[17] (Bicske és Szár állomások között volt még egy kisebb (vágányonként 2×40 méteres), hasonló völgyhíd a Váli-víz felett Óbarok és Újbarok határában, de azt az 1930-as évek elején: a Kandó-féle villamosítás előtti nyomvonal-korrekciókor elbontották.[18])
- Nyakaskő és környéke
- Sándor-Metternich-kastély, ma iskola
- Szily-kastély: a 17. században épült, jelenleg iskola és egy része üres
- Szent Vendel-kápolna (avagy az iharosi Szily-sírkápolna) (47°27'38.61"É – 18°50'36.25"K)
- Torbágyi Szentháromság-szobor: az 1739-es pestisjárvány emlékére lett emelve.
- Biai Szentháromság-szobor: eredetije 1760-ban Házl Ádám uradalmi ispán által állíttatva, 1873-ban Juhász Mihály és felesége oszlopra emeltette. (47°27'55.80"É – 18°48'28.46"K)
- Szent Anna római katolikus templom: 1863-ban készült el.
- Biai református templom.
- Szent Kereszt-templomrom a biai református temetőben
- Az Iharos – egy nem bizonyított állítás szerint Árpád vezér a honfoglalás idejében itt vadászott.
- Az Ürge-hegy: természetvédelmi terület.
- Kaptárkövek – Hármas-szikla ( 47°27'34.99"É – 18°51'11.95"K )
Sport
[szerkesztés]Testvérvárosai
[szerkesztés]Herbrechtingen, Németország (1989)
Gyergyóremete, Románia (2001)
Kiti, Ciprusi Köztársaság (2004)
Alistál, Szlovákia (2012)
Nagydobrony, Ukrajna (2013)
Ismert és híres biatorbágyiak
[szerkesztés]Bián született:
- Főglein Antal (1876-1964) országos főlevéltárnok.
- Juhász Ferenc költő 1928. augusztus 16-án és testvére.
- Juhász Gyula történész és akadémikus 1930. szeptember 11-én
- Karikó János „pór költő” 1851. május 19-én született Bián.
Torbágyon született:
- Lampert Vera zenetudós 1944. december 24-én.
- Hantai Simon világhírű festőművész. Franciaországban élt.
- Andresz Antal (Debri) zenész.
- Andresz János keramikus.
- Simon János keramikus 1931-ben Bián született, Németországban él.
- Vladár Endre tanszékvezető, akadémiai igazgató
- Görbe Nóra magyar színésznő (leginkább a Linda című tévésorozat kapcsán lett ismert)
- Güttler Károly kétszeres olimpiai ezüstérmes mellúszó
- Szolnoki Péter Bon-Bon zenekar tagja
- Csejtei Tamás Back II Black zenekar tagja
- Hámory Imre operaénekes.
- Kovácsházi István operaénekes.
- Lévai Mária (1969–2018) hárfaművész itt telepedett le és tanított.
- Horváth Csaba olimpiai bajnok kenus
- Bolyki Brothers
- Zas (Szász) Lóránt 1938–2011. költő, tudós
- Harczi József költő (1937–2011)
- Parancs János (Pusztavacs, 1937. augusztus 30. – Budapest, 1999. október 24.) magyar költő, műfordító, szerkesztő
- Biai Simon István keramikus, festőművész (1947–2013)
- Mészáros Márk senior kick-box világbajnok 2019.
Képgaléria
[szerkesztés]-
A Biatorbágyi vasúti viadukt díszkivilágítása
-
Kilátás a viaduktról a Torbágyot átszelő Fő utca felé
-
A Fő utca és az Ország út elágazása, középen a sportközpont
-
A kitelepítési emlékmű jellegzetes torbágyi házak között, a Füzes-patak völgyében
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Nemzeti Választási Iroda, 2019. október 13. (Hozzáférés: 2024. május 10.)
- ↑ Magyarország helységnévtára (magyar és angol nyelven). Központi Statisztikai Hivatal, 2023. október 30. (Hozzáférés: 2023. november 5.)
- ↑ https://www.volanbusz.hu/hu/menetrendek/volanbusz-menetrend-kereso/B#horgony
- ↑ a b https://www.ksh.hu/apps/hntr.telepules?p_lang=HU&p_id=08891
- ↑ Bán Dávid - A kereskedelem Mekkája: a Budaörsi-medence (Építészfórum, 2022.09.11.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (txt). Nemzeti Választási Iroda, 1990 (Hozzáférés: 2020. február 21.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Országos Választási Iroda, 1994. december 11. (Hozzáférés: 2019. december 1.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Országos Választási Iroda, 1998. október 18. (Hozzáférés: 2020. március 1.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Országos Választási Iroda, 2002. október 20. (Hozzáférés: 2020. március 1.)
- ↑ a b … települési időközi választás eredményei (magyar nyelven) (html). Nemzeti Választási Iroda, Hiba: Érvénytelen idő. (Hozzáférés: 2020. május 27.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Országos Választási Iroda, 2006. október 1. (Hozzáférés: 2020. március 1.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Országos Választási Iroda, 2010. október 3. (Hozzáférés: 2012. január 15.)
- ↑ Biatorbágy települési választás eredményei (magyar nyelven) (html). Nemzeti Választási Iroda, 2014. október 12. (Hozzáférés: 2019. december 29.)
- ↑ Időközi önkormányzati választások 2003-ban (magyar nyelven) (html). Nemzeti Választási Iroda, 2003 (Hozzáférés: 2020. május 26.)
- ↑ Biatorbágy Helységnévtár
- ↑ Biatorbágy Helységnévtár
- ↑ Tótpál Judit: Javaslat a Viadukt (biatorbágyi völgyhidak) felvételére a Biatorbágyi Értéktárba. Hozzáférés: 2018. április 23.
- ↑ Nagy Tamás: Az elfeledett baroki viadukt. Indóház 8. évf. (2012) 10. sz. 26–31. o.