Трайко Китанчев
Трайко Китанчев | |
български поет и революционер | |
![]() | |
Роден |
1 септември 1858 г.
|
---|---|
Починал | |
Погребан | Централни софийски гробища, София, Република България |
Политика | |
Депутат | |
IV ОНС III ВНС V ОНС VIII ОНС | |
Семейство | |
Братя/сестри | Ефтим Китанчев |
Подпис | ![]() |
Трайко Китанчев в Общомедия |
Трайко Цветков Китанчев с псевдоним Даскалетина[1] (изписване до 1945 година: Трайко Цвѣтковъ Китанчевъ) е български учител, обществен деец, поет, публицист, политик, деец на Демократическата партия, редовен член на Българското книжовно дружество (от 1894 година), революционер, пръв председател на Македонския комитет и организатор на Четническата акция в 1895 година.[2][3][4]
Биография
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/1/1e/BASA-173K-6-3128-1-III_Grand_National_Assembly_of_Bulgaria_Trayko_Kitanchev.jpg)
Трайко Китанчев е роден през 1858 година в село Подмочани, Ресенско.[5] Баща му е градинар и се преселва със семейството си от Подмочани в Ресен. Брат му Ефтим Китанчев е български офицер и дипломат. Трайко Китанчев учи в Ресен през 1868 - 1869 година, същата година е изпратен заедно с Андрей Башев от митрополит Натанаил Охридски да учи в Цариград в българското училище във Фенер при Петко Славейков, където негов съученик е Димитър Благоев.[6] През това време е издържан от Българското благодетелно братство „Просвещение“. От 1874 учи в Духовната семинария в Киев, която завършва през 1879 година, след което за кратко следва право в Москва, но в 1880 година[7] прекъсва поради болест. След завръщането си от 1881 до 1882 година е учител в Петропавловската семинария на Лясковския манастир.
През учебната 1882–1883 година Китанчев е учител в българската мъжка гимназия в Солун, където преподава география, всеобща история и словесност. Тук той разработва първата учебна програма, води борба срещу чуждите пропаганди и заедно с други колеги прави опит да основе българска печатница и да издава вестник.
През 1883 – 1884 година Трайко Китанчев работи като учител в Пловдив, през 1884 – 1885 година e в Габрово, а след това през 1885 – 1886 година – в София. В 1885 година пише във вестник „Македонски глас“ под псевдоним Даскалетина.[8] При избухването на Сръбско-българската война през 1885 година Китанчев заминава като доброволец на фронта. От 1886 до 1890 година е училищен инспектор в Търновско.
Китанчев развива активна политическа дейност. Първоначално е привърженик на Петко Каравелов и член на Либералната партия. Сближава се със Стефан Стамболов, като известно време двамата дори живеят в една стая. По време на преврата през август 1886 г. Китанчев е заедно с него в Търново и пише под негова диктовка прокламацията, с която превратът се обявява за незаконен.
По-късно, по време на управлението на Стамболов, Китанчев се разочарова от външнополитическия курс на страната и отношенията между двамата охладняват. Китанчев отново започва да подкрепя Петко Каравелов. През 1892 година е осъден на три години затвор по обвинение в съучастие в опита за убийство на Стамболов, при който загива финансовият министър Христо Белчев.[9]
Освободен от затвора на 20 май 1894 година, два дни след падането на Стамболов и 8 дни преди изтичането на окончателния срок на присъдата, Китанчев с ореола на мъченик се включва активно в политическия живот на страната. Участва в опита за основаване на Радикална партия през юни в хотел „Константинопол“. На 19 септември е избран за депутат от Търново като кандидат на Демократическата партия на Каравелов. В Осмото обикновено народно събрание оглавява каравелистката група и е един от най-дейните оратори.
В края на 1894 г. Китанчев става председател на емигрантската македонска организация „Братски съюз“. Китанчев е сред основните инициатори за обединяване на македонските дружества в България и става пръв председател на създадения през март 1895 година Македонски комитет и на създаденото през април същата година Софийско македоно-одринско дружество. Китанчев понася тежко неуспеха на Четническата акция и умира от инфаркт през лятото на същата година.[10][11][12]
Творчество
[редактиране | редактиране на кода]Китанчев е автор на баладата „Дядо Недялко“, на 35 стихотворения, много статии и речи.[13] Китанчев пише във вестниците „Право“, „Знаме“ и списание „Мисъл“.[14] В 1893 година превежда за пръв път на български „Дон Кихот“ на Сервантес, а през 1894 година - „Шинел“ и „Невски проспект“ на Николай Гогол.[13] Известен е като един от най-добрите оратори на своето време.[14]
За него
[редактиране | редактиране на кода]Симеон Радев, съгражданин на Китанчев, го нарича:
„ | ...една от най-чистите, бих казал, най-светлите фигури на българската демокрация...[6] | “ |
Павел Делирадев, деец на ВМОРО и санданист, в биографията на Яне Сандански, между другото пише и за Трайко Китанчев:
„ | Починът за основаването на македонските дружества принадлежи на Трайко Китанчев, честен демократ и предан син на своето отечество Македония. Роден е в с. Подмочани, Ресенско, на 1 септември 1858 г. Когато из България, а отчасти и в Румъния се основали доста Македонски дружества, през 1895 г. бил свикан в София първият конгрес (09-38 март). На този конгрес бил приет устава и избран Македонският комитет с председател Трайко Китанчев. Една от главните задачи на М. К. е била агитацията в другите балкански дьржавици за общо действие в полза на автономията. За първата си авантюра княз Фердинанд използва доброто име и първичния автономистически характер на македонските дружества. От своя страна и Китанчев даде пълна подкрепа на царедворската акция, като мислеше, че и тя е проникнала от същите помишления и чувства, които изпълваха неговата душа и разум. И при първото усъмняване в подлите намерения на двореца, той преживял такова дълбоко душевно вълнение, при което му се пукнало сърцето и той починал на I август 1895 г. в разцвета на силите си, едва 37-годишен...[15] | “ |
Петър Манджуков пише:
„ | ... Усетил късно тая мизерна игра на княз Фердинанда, председателят на Върховния македонски комитет в София, Трайко Китанчев от с. Подмочани, Ресенско, един безукорно честен човек, който по време на Стамболовата диктатура, обвинен в заговор, дълги години лежа в затворите (в IV и V участък и в Черната Джамия в София и в окръжния затвор в Хасково) – та усетил късно тая мизерна игра на княз Фердинанда, Трайко Китанчев не можа да понесе тая гавра с родната му страна и с идеалите на македонците и през месец август 1895 година умря от разрив на сърцето.[16] | “ |
Галерия
[редактиране | редактиране на кода]-
Портрет от 1896 г. Фото Иван Карастоянов
-
Печат на Врачанското благотворително културно-просветно братство „Трайко Китанчев“
-
Паметникът „Паднали за свободата на Македония“ в Кюстендил с името на Китанчев (втори в третата колона)
-
Писмо на Китанчев до Захарий Стоянов с информация, предназначена за биографията на Левски, 18 октомври 1884 г.
Литература
[редактиране | редактиране на кода]- Съчинения на Трайчо Китанчевъ. Нарежда Юрданъ Ивановъ. София, Издава книжарницата на Д. Головъ, печатница на Иванъ Г. Говедаровъ & С-ие, 1898. Посетен на 7 юни 2015.
- „За некои собствени имена в Българския език“, публикувано във в. „Новини“, год. IV, брой 1-7, Цариград, 1893 година
- „Трайчо Китанчев - Критико-Биографически очерк“, София, 1982 година
- Некролог на Трайко Китанчев, Глас македонски, 1 август 1895 година
- "Решения на I-й Македонски конгрес", София, 1895 година
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Николов, Борис Й. ВМОРО: Псевдоними и шифри 1893-1934. София, Издателство „Звезди“, 1999. ISBN 954-9514-17. с. 33.
- ↑ Иванов, Юрдан. Биографически бележки в: Съчинения на Трайчо Китанчев, София, 1898, стр. 3 – 59.
- ↑ Енциклопедия „Пирински край“, том I. Благоевград, Редакция „Енциклопедия“, 1995. ISBN 954-90006-1-3. с. 433.
- ↑ Енциклопедичен речник Кюстендил (А-Я). София, Общински народен съвет, Регионален център по култура. Издателство на Българската академия на науките, 1988. ISBN 954-90993-1-8. с. 296.
- ↑ Пелтеков, Александър Г. Революционни дейци от Македония и Одринско. Второ допълнено издание. София, Орбел, 2014. ISBN 9789544961022. с. 220-221.
- ↑ а б Радев, Симеон. Ранни спомени, Български писател, София, 1969, стр. 101.
- ↑ Танчев, Иван. Македонският компонент при формирането на българската интелигенция с европейско образование (1878 – 1912) // Македонски преглед XXIV (3). 2001. с. 53.
- ↑ Боршуков, Георги. История на българската журналистика 1844 - 1877 1878 - 1885. Второ допълнено издание. София, Наука и изкуство, 1976. с. 517.
- ↑ Марков, Георги. Покушения, насилие и политика в България 1878-1947. София, Военно издателство, 2003. ISBN 954-509-239-4. с. 43.
- ↑ Елдъров, Светлозар. Трайко Китанчев – македонски деец?, във: „Върховният македоно-одрински комитет и Македоно-одринската организация в България (1895 – 1903)“, Иврай, София, 2003, стр. 55 – 68.
- ↑ Енциклопедия. Българската възрожденска интелигенция. Учители, свещеници, монаси, висши духовници, художници, лекари, аптекари, писатели, издатели, книжари, търговци, военни.... София, ДИ „Д-р Петър Берон“, 1988. с. 335.
- ↑ Алманах на българските национални движения след 1878, Академично издателство „Марин Дринов“, София 2005, с. 308 – 309.
- ↑ а б Речник на българската литература, том 2 Е-О. София, Издателство на Българската академия на науките, 1977. с. 217.
- ↑ а б Речник на българската литература, том 2 Е-О. София, Издателство на Българската академия на науките, 1977. с. 218.
- ↑ Павел Делирадев, „Яне Сандански“, София, 1946, стр 8-9
- ↑ Манджуков, Петър. Предвестници на бурята. София, Издава Федерацията на анархистите в България, 2013. с. 9.
|
|
- Дейци на ВМОК
- Български революционери от Македония
- Български публицисти
- Български писатели от Македония
- Академици на БАН
- Учители в Солунската българска мъжка гимназия
- Хора от община Ресен
- Български просветни дейци от Македония
- Участници в Четническата акция на Македонския комитет
- Доброволци в Българската армия в Сръбско-българската война
- Български политици от Македония
- Български политици (1878 – 1918)
- Борци срещу гръцката въоръжена пропаганда в Македония
- Борци срещу сръбската въоръжена пропаганда в Македония
- Починали в София
- Погребани в Централните софийски гробища
- Починали от инфаркт на миокарда