Петър Танчев
Петър Танчев | |
Секретар на БЗНС | |
Мандат | 27 декември 1974 – 2 декември 1989 |
---|---|
Назначен от | Управителен съвет на БЗНС |
Секретар на Постоянното присъствие на БЗНС: | |
1 декември 1976 – 2 декември 1989 | Алекси Иванов |
Наследник | Ангел Димитров |
Първи зам.председател на Държавния съвет на НР.България | |
Мандат | 27 декември 1974 г. – 14 декември 1989 г. |
Назначен от | 6 то Народно събрание |
Предшественик | Георги Трайков |
Наследник | Ангел Димитров |
Първи зам.-председател | |
1971 – 1976 | Кръстю Тричков |
Георги Джагаров | |
Зам.-министър-председател | |
1976 – 1981 | Тано Цолов |
1979 – 1987, 1989 | Георги Йорданов |
1981 – 1985 | Станиш Бонев |
1986 – дек.1988 (от 19 август 1987 до 19 декември 1988 г. – министър на земеделието и горите която длъжност е глава на суперминистерство, равна на вицепремиер) | Алекси Иванов |
Предшественик | Георги Трайков |
Наследник | Ангел Димитров |
Лична информация | |
Роден | |
Починал | |
Погребан | Централни софийски гробища |
Националност | ![]() |
Религия | Атеизъм |
Полит. партия | БЗНС (1935 – 1990) |
Професия | юрист • политик |
Военна служба | |
Преданост | БКП – БЗНС (казионен) – Отечествен фронт |
Отличия | Герой на соц.труд, орден „Георги Димитров“, Орден „13 века България“, Международна ленинска награда |
Народен представител в: VI ВНС I НС II НС III НС IV НС V НС VI НС VII НС VIII НС IX НС | |
Портал ![]() |
Петър Танчев е български политик, Секретар (Председател) на Българския земеделски народен съюз (БЗНС) от 1974 до 1989 г.
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Петър Танчев е народен представител в I (1950 – 1953), II (1954 – 1957), III (1958 – 1961), IV (1962 – 1965), V (1966 – 1971), VI (1971 – 1976), VII (1976 – 1981), VIII (1981 – 1986) и IX народно събрание (1986 – 1990).
Петър Танчев е роден през 1920 г. в село Гледка, Хасковско. През 1935 г. става член на лявото крило на Българския земеделски младежки съюз, а през 1940 – 1942 г. е арестуван за политическата си дейност. През 1944 г. завършва право в Софийския университет „Свети Климент Охридски“.
След Деветосептемврийския преврат през 1944 г. влиза в централното ръководство на БЗНС, а от 1974 г. е негов лидер. Между 1945 и 1948 г. е секретар на Централния комитет на демократичната младеж.[1] От 1948 г. е заместник организационен секретар на Постоянното присъствие на БЗНС. Участва в правителството като министър на правосъдието (1962 – 1966), вицепремиер (1966 – 1971) и първи вицепремиер (1971 – 1974). От 1974 до 1989 е първи заместник-председател на Държавния съвет.
През 1987 г. получава Ленинска награда за мир от съветското правителство.
Свален от поста Секретар на БЗНС след промените на 10 ноември 1989 г., с аналогичен пленум на УС на БЗНС на 2 декември 1989 г. заедно със своите заместници, организационният и селскостопанският секретари на ПП на БЗНС Алекси Иванов и Пандо Ванчев от вътрешно партиен преврат, начело с дотогавашния международен секретар на ПП на БЗНС Ангел Димитров, избран на негово място за Секретар на БЗНС и члена на ПП на БЗНС и завеждащ международния отдел на БЗНС Виктор Вълков, избран за Организационен секретар на Постоянното присъствие на БЗНС, намиращи се в близки отношения с новото ръководство на БКП и НРБ, начело с Петър Младенов и Андрей Луканов.
Семейство
[редактиране | редактиране на кода]Петър Танчев е женен за професор Кичка Танчева, която преди 1989 г. е ръкодводител на Стоматологичния институт. От брака си с нея има син, професор Евгени Танчев, председател на Конституционния съд от 16 ноември 2009 г. до 15 ноември 2012 г., както и 2 внучки, дъщери на сина му – Милена Танчева и Петра Танчева.
Награди
[редактиране | редактиране на кода]Герой на социалистическия труд (1980)
Орден Георги Димитров (1970)
Орден Георги Димитров (1980)
Орден "13 века България (1984)
Носител на Международна ленинска награда (СССР, 1987)
Орден Народна република България I ст. (1959).
Орден Звезда на Дружба между народите – златен (ГДР, 1986)
- Орден Карл Маркс (ГДР, 1989)
– Орден „Дружба Народов“ – (СССР)(1980)
Медал „30 години от Победата над фашистка Германия“ (1975)[2]
Медал „40 години от Победата над Хитлерофашизма“ (1985)[3]
- Медал „1300 години България“ (1981)
Медал „40 години от Социалистическата революция в България“ (1984)
Медал „90 години от рождението на Георги Димитров“ (1972)
Медал „100 години от рождението на Георги Димитров“ (1982)
Медал „25 години Народна власт“ (1969)
Медал „50 години от юнското антифашистко въстание“ (1973)
Медал „Отечествена война 1944 – 1945“ (1947)
Медал „100 години Априлско въстание“ (1976)
Библиография
[редактиране | редактиране на кода]- „БЗНС винаги верен на Партията, на народа, на социализма“ (1981; в два тома)
- „БЗНС и изграждането на развито социалистическо общество“ (1983)
- „За единство между БКП и БЗНС“ (1983)
- „БЗНС – верен съюзник в борбата за социализъм и мир“ (1986)
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- Ташев, Ташо. Министрите на България 1879 – 1999. София, АИ „Проф. Марин Дринов“/Изд. на МО, 1999. ISBN 978-954-430-603-8/ISBN 978-954-509-191-9.
Георги Трайков | → | Секретар (Председател) на БЗНС (27 декември 1974 – 2 декември 1989) | → | Ангел Димитров |
|
Георги Трайков | → | първи заместник-председател на Държавния съвет (1 ноември 1974 – 14 декември 1989) | → | Ангел Димитров |
- Български политици (1945 – 1989)
- Вицепремиери на България
- Членове на Държавния съвет на НРБ
- Министри на правосъдието на България
- Герои на социалистическия труд на България
- Носители на орден „Георги Димитров“
- Носители на орден „13 века България“
- Секретари на БЗНС
- Секретари на ПП на БЗНС
- Членове на ПП на БЗНС
- Носители на орден „Народна република България“ I степен
- Родени в област Хасково
- Починали в София