Дракункульоз
Дракункульоз | |
---|---|
![]() За допомогою сірника з ноги людини виймають ришту | |
Спеціальність | інфекційні хвороби, гельмінтологія і тропічна медицина |
Симптоми | міалгія, гарячка, нудота, блювання, сверблячка і уртикарний алергічний висипd |
Причини | D. medinensisd |
Препарати | тіабендазолd[1] |
Класифікація та зовнішні ресурси | |
МКХ-11 | 1F64 |
МКХ-10 | B72 |
DiseasesDB | 3945 |
eMedicine | ped/616 |
MeSH | D004320 |
![]() |
Дракункульо́з (англ. dracunculiasis; guinea-worm disease, лат. dracunculosis; також хвороба, яку спричинює ришта або рішта або просто хвороба ришти) — гельмінтоз, який спричинює Dracunculus medinensis[en] (ришта)[2]. Людина інвазується після вживання води, що містить водяних бліх, уражених личинками ришт[2]. На початковій стадії хвороби вона себе не виявляє[3].Через рік у інфікованої людини виникає болісне пекуче відчуття, коли самиця черв'яка формує пухир на шкірі, зазвичай на нижній кінцівці[2]. Через декілька тижнів черв'як виходить зі шкіри[4]. Упродовж цього часу при ходінні або фізичній праці може виникати біль[3]. Смерть при дракункульозі практично не відбувається[2].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Drawing_of_worm_on_stick_as_larvae_and_in_body.gif/200px-Drawing_of_worm_on_stick_as_larvae_and_in_body.gif)
Ришта відома з прадавніх часів.[3] Про неї є згадка в єгипетському медичному трактаті — папірусі Еберса, який датують 1550 р. до н. е.[5] Мертві самиці гельмінту були знайдені у єгипетських мумій 1000 року до н. е. Дракункульоз — одне з небагатьох захворювань, яке однозначно описано в Біблії, і більшість паразитологів вважають, що «вогняні змії», які уразили ізраїльтян в районі Червоного моря після виходу з Єгипту десь приблизно в 1250 роках до н. е., були насправді цими гельмінтами.
Назва «дракункульоз» (dracunculosis) означає в перекладі з латинської «ураження маленькими драконами»[6] (dracuncula), а англійська назва ришти — «гвінейський черв'як», виникла після того, як європейці побачили цю хворобу на гвінейському березі Західної Африки у XVII столітті.[5] В інших тваринах збудником хвороби є схожі на людських ришт черв'яки.[7] Ймовірно, що інфікувати людей вони не здатні[7], хоча наразі це викликає сумнів.
Дракункульоз належить до забутих тропічних інфекцій.[8] 1986 року ВООЗ прийняла програму з ліквідації дракункульозу в світі. У 2013 році було повідомлено про 148 випадків захворювання на дракункульоз у світі.[2] Для порівняння: у 1986 році було зареєстровано 3,5 млн випадків.[3] Хвороба на той час зустрічалася лише в чотирьох країнах Африки, хоча у 1980-х роках її реєстрували в 20-ти країнах.[2] Можливо, дракункульоз стане першою паразитарною хворобою, яку буде повністю знищено.[9] У 2017 році зареєстровано хворобу лише в 2-х країнах Африки: 15 випадків у людей в Ефіопії (в регіоні Ороміа) і у тварин — 11 собак і в 4 бабуїнів; в Чаді також 15 випадків у людей і 830 у тварин (817 у собак і 13 у котів). Кенія сертифікована як країна, яка звільнилась від циркуляції ришти, як і Малі; у Південному Судані йде відлік часу, коли не зафіксовано циркуляції ришти[10], і Малі пройшла сертифікацію. Якщо у 1980-ті роки ХХ століття у 21 країні світу було зареєстровано 3,5 млн випадків захворювання, то у 2018 році зареєстровано хворобу лише в 3-х країнах Африки: Анголі, Чаді та Південному Судані, загалом всього 28 випадків. У травні 2020 році виявлено 173 підозрілих випадки в Ефіопії, уражені вживали воду з джерел, які у 2019 році підозрювались як об'єкт передачі гельмінтів до бабуїнів[11].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/02/Dracunculus_medinensis_larvae.jpg/200px-Dracunculus_medinensis_larvae.jpg)
Виявлено, що фермери з Нігерії з нелікованим дракункульозом втрачають працездатність на термін до 3-х місяців. Заражені школярі можуть пропустити до 25 % навчального року.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/Drac_life_cycle.png/200px-Drac_life_cycle.png)
Збудник є гельмінтом (нематодою) ниткоподібної форми. Входить до порядку Spirurida, що включає також філярії Wuchereria bancrofti, Brugia malayi та Loa loa — збудників філяріїдозів. Самки Dracunculus medinensis завдовжки 30–120 см, при цьому завтовшки лише 1-2 мм, самці — 12–30 см. Колір гельмінтів білий. Дорослі особини паразитують в організмі людини, рідше — тварин (мавп, собак, котів). Самки ришти народжують личинок, яких ковтають прісноводні рачки-циклопи, що є проміжними хазяями інвазії. Вони стають заразними через 2 тижні (2 ліньки) всередині циклопів. За межами тіла людини личинки можуть жити до 3-х днів.[12] Протягом цього часу для їхнього виживання необхідно, аби їх з'їли водяні блохи.[2] Всередині водяної блохи личинка може жити до чотирьох місяців,[12]
Зараження людини відбувається внаслідок вживання води, яка містить інфікованих циклопів. Таким чином, для підтримання існування в певній місцевості хвороба має уражати людей щорічно.[13]
У травному тракті кінцевого хазяїна зрілі личинки вивільняються в шлунок або тонкий кишечник і проникають через слизову, щоб спаровуватися і дозрівати в животі або заочеревинному просторі. Тут через 2–3 місяці гельмінти стають статевозрілими. Після запліднення самці гельмінтів гинуть, а самки продовжують рости та мігрують у підшкірну клітковину. Стадія дозрівання може тривати до 1 року. Досягнувши своїм головним кінцем шкіри, самка виділяє спеціальний секрет, під дією якого на шкірі людини утворюється псевдофурункул, а потім шкіра розривається. Через дефект шкіри матка гельмінта випинається, а при контакті з водою руйнується, і назовні виходять личинки.
В основі розвитку захворювання лежить сенсибілізація продуктами життєдіяльності паразита, механічним пошкодженням тканин та нашаруванням вторинної бактеріальної інфекції.
Інкубаційний період 9–14 місяців. Зазвичай, першими ознаками є розвиток алергічних реакцій: кропив'янка, свербіж шкіри, запаморочення, нудота, блювання, гарячка. Відмічаються локальні набряки м'яких тканин у місці розташування гельмінта, регіонарний лімфаденіт.
За 8–10 днів від появи загальних проявів у місці майбутнього виходу ришт на поверхні шкіри виникає еритема та щільний інфільтрат, з якого потім утворюється пухир. Він наповнений жовтуватою рідиною, що містить лейкоцити, еозинофіли і личинки паразита. За декілька днів стінки пухиря руйнуються і утворюється виразка. З-під шкіри з'являється головний кінець самки гельмінта. Цей процес супроводжуються сильним болем у місці виходу личинок та свербежем шкіри, які дещо зменшуються після контакту з водою. Саме це примушує хворих на дракункульоз шукати порятунку від цього, занурюючи уражене місце у воду. Улюблена локалізація ришт — підшкірна клітковина нижніх кінцівок, рідше — верхніх кінцівок, живота, спини, сідниць. Набряк і біль часто помітно зменшуються після розкриття пухиря. Виразка має тенденцію до вторинного інфікування. При неускладненому клінічному перебігу вона швидко заживає і захворювання закінчується видужанням.
Їхній характер визначається локалізацією дракункульозних уражень й приєднанням вторинної бактеріальної мікрофлори. Серед ускладнень найчастіше розвиваються абсцеси, флегмони м'яких тканин, гангрени кінцівок, сепсис. Описані випадки перикардиту, плевриту.
В основі діагностики лежить виявлення головного кінця статевозрілого паразита та його личинок на дні виразки. У клінічному аналізі крові з великою частотою виявляється еозинофілія. Кількість лейкоцитів може незначно збільшуватися, особливо при приєднанні бактеріальних ускладнень.
![]() | Зауважте, Вікіпедія не дає медичних порад! Якщо у вас виникли проблеми зі здоров'ям — зверніться до лікаря. |
Полягає в обережному механічному видаленні паразита із тканин методом накручування на паличку з дотриманням правил асептики. Оскільки гельмінт може бути досягати до одного метра завдовжки, повне видобування може зайняти від кількох днів до тижнів. Цей повільний процес необхідний, щоб уникнути розриву гельмінта і не залишити під шкірою його частини, що може призвести до розвитку інтенсивного запалення, оскільки частина загиблого хробака, починає руйнуватися всередині організму, та вторинної інфекції. Щодня уражену частину тіла занурюють у ємність з водою, щоб спонукати гельмінта скоріше вийти. Рану очищають і до гельмінта прикладають повільне витягування. Воно припиняється, якщо відчувається опір, щоб уникнути розриву гельмінта. Його обмотують навколо палички, щоб підтримувати деяку напругу на черв'яка і заохочувати його до виходу. Антибіотики наносять на рану для запобігання вторинних бактеріальних інфекцій, а потім уражену частину тіла перев'язують свіжою марлею для захисту виразки. Ці дії повторюються щодня, поки весь гельмінт не буде успішно витягнутий.
Крім того, застосовують метронідазол, дітям із розрахунку 25 мг/кг на добу в 3 прийоми впродовж 10 днів. Препарат не знищує гельмінта, але полегшує його видалення традиційним способом. Після виймання ришти біль може тривати багато місяців.[3] Для полегшення болю використовують теплі компреси.
Підвищення санітарної культури населення ендемічних районів, удосконалення системи водопостачання. З метою дії на проміжного хазяїна ришти проводять обробку водойм пестицидами, що знищують циклопів. Забруднену питну воду можна обробити хімічною речовиною під назвою темефос, яка вбиває личинок.[2] Проти цієї хвороби відсутня вакцина.[2]
- ↑ NDF-RT
- ↑ а б в г д е ж и к Dracunculiasis (guinea-worm disease) Fact sheet N°359 (Revised). World Health Organization. March 2014. Архів оригіналу за 18 березня 2014. Процитовано 18 березня 2014.
- ↑ а б в г д Greenaway, C (17 лютого 2004). Dracunculiasis (guinea worm disease). CMAJ : Canadian Medical Association journal = journal de l'Association medicale canadienne. 170 (4): 495—500. PMC 332717. PMID 14970098.
- ↑ Cairncross, S; Tayeh, A; Korkor, AS (Jun 2012). Why is dracunculiasis eradication taking so long?. Trends in parasitology. 28 (6): 225—30. doi:10.1016/j.pt.2012.03.003. PMID 22520367.
- ↑ а б Tropical Medicine Central Resource. Dracunculiasis. Uniformed Services University of the Health Sciences. Архів оригіналу за 14 червня 2015. Процитовано 15 липня 2008.
- ↑ Barry M (June 2007). The tail end of guinea worm — global eradication without a drug or a vaccine. N. Engl. J. Med. 356 (25): 2561—4. doi:10.1056/NEJMp078089. PMID 17582064. Архів оригіналу за 6 липня 2010. Процитовано 14 вересня 2015.
- ↑ а б Junghanss, Jeremy Farrar, Peter J. Hotez, Thomas (2013). Manson's tropical diseases (вид. 23rd edition). Oxford: Elsevier/Saunders. с. 763. ISBN 9780702053061. Архів оригіналу за 5 серпня 2016. Процитовано 14 вересня 2015.
- ↑ Neglected Tropical Diseases. cdc.gov. 6 червня 2011. Архів оригіналу за 30 березня 2017. Процитовано 28 листопада 2014.
- ↑ Guinea Worm Eradication Program. The Carter Center. Carter Center. Архів оригіналу за 11 березня 2015. Процитовано 1 березня 2011.
- ↑ Neglected tropical diseases. Eradicating dracunculiasis: WHO certifies Kenya as South Sudan and Mali continue to report zero human cases. [Архівовано 7 березня 2018 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ WHO. Emergencies preparedness, response. Dracunculiasis (Guinea worm disease) — Ethiopia. Disease Outbreak News. 25 May 2020 [Архівовано 28 травня 2020 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ а б Junghanss, Jeremy Farrar, Peter J. Hotez, Thomas (2013). Manson's tropical diseases (вид. 23rd edition). Oxford: Elsevier/Saunders. с. e62. ISBN 9780702053061. Архів оригіналу за 5 серпня 2016. Процитовано 14 вересня 2015.
- ↑ Паразити - Дракункульоз (інша назва — ришта) Програма знищення. CDC. 22 листопада 2013. Архів оригіналу за 15 червня 2015. Процитовано 19 березня 2014.
- Інфекційні хвороби: енциклопедичний довідник / за ред. Крамарьова С. О., Голубовської О. А. — К.: ТОВ «Гармонія», 2-е видання доповнене та перероблене. 2019. — 712 с. ISBN 978-966-2165-52-4 (Крамарьов С. О., Голубовська О. А., Шкурба А. В. та ін.) / С. 236—237.
- Dracunculiasis [1] [Архівовано 23 жовтня 2015 у Wayback Machine.]
|
|
|