Платина: відмінності між версіями
[перевірена версія] | [перевірена версія] |
м оформлення |
XalD (обговорення | внесок) м (GR) File renamed: File:Platin loest sich in heissem Koenigswasser.JPG → File:Platin löst sich in heißem Königswasser.jpg File renaming criterion #2: To change from a meaningless or ambiguous name... |
||
Рядок 24: | Рядок 24: | ||
== Отримання == |
== Отримання == |
||
[[Файл:Platin |
[[Файл:Platin löst sich in heißem Königswasser.jpg|thumb|left|150px|Розчинення платини в царській горілці.]] |
||
Виробництво платини у вигляді порошку почалося 1805 року англійським вченим У. Х. Волластоном з південноамериканської руди. Сьогодні платину отримують з концентрату платинових металів. Концентрат розчиняють в [[Царська вода|царські воді]], після чого додають [[етанол]] та цукровий сироп для видалення надлишку HNO<sub>3</sub>. При цьому іридій і паладій відновлюються до Ir<sup>3+</sup> та Pd<sup>2+</sup>. Подальшим додаванням [[хлорид амонію|хлориду амонію]] виділяють (NH<sub>4</sub>)<sub>2</sub>PtCl<sub>6</sub>. Висушений осад прожарюють при температурі 800—1000 °C: (NH<sub>4</sub>)<sub>2</sub>PtCl<sub>6</sub>=N<sub>2</sub> + 6HCl + Pt + H<sub>2</sub>. Отриману таким чином губчату платину піддають подальшому очищенню повторним розчиненням у царській воді, осадженням (NH<sub>4</sub>)<sub>2</sub>PtCl<sub>6</sub> і прожарюванням залишку. Потім очищену губчату платину переплавляють на зливки. При відновленні платинових розчинів хімічним або електрохімічним способом отримують дрібнодисперсну платину — [[платинова чернь|платинову чернь]]. |
Виробництво платини у вигляді порошку почалося 1805 року англійським вченим У. Х. Волластоном з південноамериканської руди. Сьогодні платину отримують з концентрату платинових металів. Концентрат розчиняють в [[Царська вода|царські воді]], після чого додають [[етанол]] та цукровий сироп для видалення надлишку HNO<sub>3</sub>. При цьому іридій і паладій відновлюються до Ir<sup>3+</sup> та Pd<sup>2+</sup>. Подальшим додаванням [[хлорид амонію|хлориду амонію]] виділяють (NH<sub>4</sub>)<sub>2</sub>PtCl<sub>6</sub>. Висушений осад прожарюють при температурі 800—1000 °C: (NH<sub>4</sub>)<sub>2</sub>PtCl<sub>6</sub>=N<sub>2</sub> + 6HCl + Pt + H<sub>2</sub>. Отриману таким чином губчату платину піддають подальшому очищенню повторним розчиненням у царській воді, осадженням (NH<sub>4</sub>)<sub>2</sub>PtCl<sub>6</sub> і прожарюванням залишку. Потім очищену губчату платину переплавляють на зливки. При відновленні платинових розчинів хімічним або електрохімічним способом отримують дрібнодисперсну платину — [[платинова чернь|платинову чернь]]. |
||
Версія за 17:19, 13 лютого 2017
Пла́тина (Pt) — хімічний елемент з атомним номером 78, проста речовина якого — блискучий сірувато-білий пластичний метал. Платина належить до 8-ої групи періодичної таблиці.
Походження назви
Назва походить від ісп. platino (зменшувальне від plata — срібло)[1] Цю назву надали конкістадори, що знайшли метал у Південній Америці (на території сучасної Колумбії). Зовні платина була схожа на срібло, але відрізнялася тугоплавкістю, тому обробляти її було набагато важче. Внаслідок цього вона коштувала вдвічі дешевше, тому й отримала таку зневажливу назву (невеличке срібло, срібельце).
Загальна інформація
Хімічно малоактивна. Трапляється у самородному вигляді. Домішки: Ir, Os, Rh, Pd, Cu, Au, Ni, Fe.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/Platinum_nuggets.jpg/250px-Platinum_nuggets.jpg)
Історія
У Новому Світі відома з найдавніших часів. У Європі вона була невідома до XVIII сторіччя. Платина вивезена з Америки першими конкістадорами на початку XVIII ст. Перший науковий опис виконаний Уатсоном 1742 року. Тривалий час платина не знаходила застосування. В середині XVIII сторіччя фальшивомонетники виявили, що платина досить легко сплавляється із золотом і сплав майже не відрізняється від золота за густиною. Іспанський уряд заборонив спочатку ввезення платини до країни, а потім і її видобуток у іспанських колоніях Південної Америки: відділений від золота та срібла метал належало топити у глибоких місцях річки.
Наприкінці XVIII сторіччя з'явилися перші технічні та ювелірні вироби з платини. З'ясувалися унікальні хімічні властивості платини, зокрема хімічна стійкість. 1803 року англійським вченим В. Волластоном у складі південоамериканської платини було виявлені інші платиноїди: паладій і родій. 1804 року також англійський хімік Смітсон Теннант виявив у складі залишку після розчинення неочищеної платини нові елементи — іридій та осмій.
Поширення
Платина — дуже рідкісний елемент. ЇЇ вміст у земній корі 5×10−7−1×10−6 %. Платина зустрічається у вигляді самородного металу та його сплавів, а також у вигляді мінералів сульфідів, найважливіші з яких — поліксен, платина паладіїста, фероплатина, спериліт, куперит (PtS). Зустрічається в родовищах, пов'язаних з ультраосновними й основними породами, разом з хромшпінелідами і основними породами разом з сульфідами. Відома також у розсипах.
Отримання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fc/Platin_l%C3%B6st_sich_in_hei%C3%9Fem_K%C3%B6nigswasser.jpg/150px-Platin_l%C3%B6st_sich_in_hei%C3%9Fem_K%C3%B6nigswasser.jpg)
Виробництво платини у вигляді порошку почалося 1805 року англійським вченим У. Х. Волластоном з південноамериканської руди. Сьогодні платину отримують з концентрату платинових металів. Концентрат розчиняють в царські воді, після чого додають етанол та цукровий сироп для видалення надлишку HNO3. При цьому іридій і паладій відновлюються до Ir3+ та Pd2+. Подальшим додаванням хлориду амонію виділяють (NH4)2PtCl6. Висушений осад прожарюють при температурі 800—1000 °C: (NH4)2PtCl6=N2 + 6HCl + Pt + H2. Отриману таким чином губчату платину піддають подальшому очищенню повторним розчиненням у царській воді, осадженням (NH4)2PtCl6 і прожарюванням залишку. Потім очищену губчату платину переплавляють на зливки. При відновленні платинових розчинів хімічним або електрохімічним способом отримують дрібнодисперсну платину — платинову чернь.
Застосування
Застосовується для виготовлення хімічного посуду, в електротехніці, ювелірній справі, як каталізатор тощо.
Біологічна роль
Див. також
Примітки
- ↑ D.Ulloa, 1778.
Література
- Глосарій термінів з хімії // Й. Опейда, О. Швайка. Ін-т фізико-органічної хімії та вуглехімії ім. Л. М. Литвиненка НАН України, Донецький національний університет. — Донецьк : Вебер, 2008. — 758 с. — ISBN 978-966-335-206-0
- Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Донбас, 2007. — Т. 2 : Л — Р. — 670 с. — ISBN 57740-0828-2.