Кула Краљевића Марка (Вишеград)
Изглед
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e3/%D0%9A%D1%83%D0%BB%D0%B0_%D0%9A%D1%80%D0%B0%D1%99%D0%B5%D0%B2%D0%B8%D1%9B%D0%B0_%D0%9C%D0%B0%D1%80%D0%BA%D0%B0.jpg/220px-%D0%9A%D1%83%D0%BB%D0%B0_%D0%9A%D1%80%D0%B0%D1%99%D0%B5%D0%B2%D0%B8%D1%9B%D0%B0_%D0%9C%D0%B0%D1%80%D0%BA%D0%B0.jpg)
Кула Краљевића Марка налази се у Вишеграду, 300м од чувеног моста Мехмед паше Соколовића. Кула је у прошлости имала улогу стражарнице у оквиру старог града Павловине, који се налазио на узвишењу изнад куле. Сама кула направљена је од камена и висока је 8m. Још у периоду прије Берлинског конгреса унутрашњост куле је затрпана како се у њој не би скривали хајдуци и устаници. Кула је интересантна због занимљиве легенде која је описана у роману Иве Андрића „На Дрини ћуприја“.
Легенда о кули Краљевића Марка
[уреди | уреди извор]„Узводно од моста, на стрмој обали од сивог кречњака, са једне и са друге стране, виде се округле удубине, све две по две, у правилним размацима, као да су у камен урезани трагови копита неког коња натприродне величине; они иду одозго са старог града, спуштају се низ литицу до реке и појављују се опет на другој обали, гдје се губе под мрком земљом и растињем. Деца, која дуж те камените обале, за летњих дана, по вас дан лове ситну рибу, знају да су то трагови давних времена и старих ратника. Тада су на земљи живјели велики јунаци, камен је још био незрео и мек као и земља, а коњи су били, као и јунаци џиновског раста. Само, за српску децу то су трагови Шарчевих копита, остали још од онда кад је Марко Краљевић тамновао горе у Старом граду па побегао из њега, спустио се низ брдо и прескочио Дрину, на којој тада није било ћуприје. А турска деца знају да то није био Краљевић Марко нит' је могао бити („јер одакле влаху и копилану таква сила и такав коњ!“), него Ђерзелез Алија на својој крилатој бедевији, који је као што је и познато презирао скеле и скелеџије и прескакао реке као поточиће. Они се о томе и не препиру, толико су и једни и други убеђени у тачност свога веровања. И нема примера да је ико икада успео да кога разувери или да је ко променио мишљење.”[1]
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Иво Андрић, На Дрини ћуприја