Темишвар
Темишвар
Тимиșоара | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
|
|||
Координате: 45°45′Н 21°13′Е / 45.750°Н 21.217°Е | |||
Држава | ![]() | ||
Округ | Тимиș | ||
Власт | |||
- градоначелник | Доминиц Фритз (УСР, од 2020) | ||
Површина | |||
- Укупна | 130,5 км² | ||
Висина | 89 м | ||
Становништво (2021)[1] | |||
- Град | 319.279 | ||
- Густоћа | 2.446,5 | ||
Временска зона | УТЦ+2 (УТЦ+3) | ||
Поштански број | 300001-300990 | ||
Позивни број | 0256 / 0356 | ||
Службене странице www.примариатм | |||
Карта | |||
Темишвар (Тимиșоара[α 1]) је град на западу Румуњске од 319.279 становника[1], свега пар декада прије 1992. град је имао - 334,115 становника.[2]
Темишвар је административни центар округа (јудет) Тимиș[3], трећи по величини град у Румуњској, и привредни, културни и политички центар западне Румуњске. Град се назива и Малим Бечом јер је веома дуго био под владавином Хабсбурговаца, па архитектуром и амбијентом у центру града подсјећа на старе дијелове Беча.
Географске карактеристике
[уреди | уреди извор]Темишвар лежи на западу земље у банатској равници дуж обала ријеке Бегеј.[3]
Хисторија
[уреди | уреди извор]Археолошким искапањима проведеним у широј околици града, откривена су неолитска и римска насеља.[3] Темишвар је хисторијска пријестолница Баната, град у равници коју пресијеца ријека Бегеј, припада културном миљеу подунавских градова.
Први документирани средњовјековни запис о граду је из - 1212. у ком се он наводи као римски цаструм Темесиенсис.[3] Њу су у 13. вијеку разорили Татари, али је његова цитадела за свега неколико година обновљена, па се зна да је и била резиденција угарског краља Карла I. (1309. - 1342).[3]
Темишвар је током 14. вијека израстао у утврду усред мочварног краја.
Град су освојили османски Турци 1552. године а Темишвар ће под њиховом контролом остати слиједећих 164 година (в. Темишварски пашалук), и током дугогодишње османске владавине, град ће доживети огромне промене у етничкој структури становништва. Године 1582, Темишвар још увијек има већинско мађарско становништво, а у 17. веку већину становништва чине муслимански Турци. У истом периоду, у граду се јављају и скупине Срба, Јевреја и Рома.
Османлије су 1716. поражене код Темишвара од стране аустријске војске и тада град прелази у аустријске руке.[3] Град је ослободио војвода Еуген Савојски у име Хабзбурговаца. Муслиманско становништво се повукло из града са турском војском и град је остао са свега 600-700 становника. Мађари и Нијемци, будуће доминантно становништво Темишвара, још се нису почели насељавати. Темишвар је брзо постао привредно средиште овог дјела Хабзбуршког царства. 1718. године отворена је прва пивара, а после тога и погон за прераду духана. У периоду 1728/71. вршила је се обалоутврда и каналисање Бегеја, који заправо постаје канал и веза града са Дунавом. У брзо развијајући град досељава се велики број Мађара и Нијемаца, па град добија изразито етничко и вјерско шаренило. У ово вријеме градско језгро добија правилне улице и тргове, а граде се и данашње барокне цркве свих вјера.
Након потписивања Пожаревачког мира (1718), Темишвар и тај дио Баната, постају дио Хабсбуршке монархије познат као Темишварски округ, којим се управља из Беча. У то вријеме у град се досељавају бројни становници из разноразних дијелова монархије, а нарочито Нијемци из Швапске.[3]
Темишвар је током 1848, издржао опсаду мађарских револуционара, у трајању од 107 дана.[3]
Након Првог свјетског рата војска Краљевине Србије окупирала је град 1919., али га је након потписивања Трианонског мировног уговора - 1920. морала напустити и предати Румуњској краљевини.[3]
Протувладине демонстрације које су избиле у Темишвару између 15. и 17. децембра 1989, изазвале су лавину која је накрају довела до свргавања с власти комунистичког вође Ницолае Цеаусесцуа свега неколико дана наког тих догађаја. Катастрофална грешка Цеаусесцуа била је кад је послао снаге реда и војске да силом угуше демонстрације, али су се те снаге накрају удружиле са демонстрантима и окренуле против свог налогодавца (ког су накрају набрзнину и убили).[3]
Демографија
[уреди | уреди извор]Град има дугу мултикултуралну традицију и још увијек има своје утјецајне мањине Нијемаца (Швабе), Мађара, Срба и Рома, али и Талијана, Бугара, Хрвата, Чеха, Словака или чак Лоренаца.
Топоним
[уреди | уреди извор]Темишвар дугује име ријеци Тимиш (рум. Тимиș, антички Тибисис). Кроз град протјече само ријека Бегеј. Разлог овоме је повезаност и испреплетаност токова ове двије ријеке у прошлости на подручју града. Каснијом канализацијом њихови токови су добили другачије правце, који су до данас у том облику.
Румуњски облик имена град је Тимиșоара (у изговору Тимишоара с меким „ш“). Српскохрватски назив за град Темишвар близак је и дугује подријетло мађарском називу Темесвáр (мађ. Темес је Тамиш, вáр је тврђава). Нијемци називају двојако: једна верзија је Темесцхбург,а помађарена је Темесwар. Банатски бугарски називају га Тимишвáр.
Култура и атракције
[уреди | уреди извор]![Карта Темишвара 1716](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/Perrette_-_Plan_Timisoara_1716.png/347px-Perrette_-_Plan_Timisoara_1716.png)
Темишвар је културно - образовни центар западне Румуњске. Град има неколико високошколских установа, од којих је најзначајнији Универзитету Темишвару, основан 1948. Град има државни театар, државну оперу и балет, филхармонијски оркестар и велику библиотеку. Темишвар има пуно уређених паркова који се нижу дуж пловног Бегејског канала, који пролази кроз средиште града.[3]
Навеће знаменитости града су монументална католичка катедрала подигнута између 1736. - 1773., српска саборна црква из 1748. (обновљена 1791) и регионални музеј, смјештен у рестаурираној палачи из 14. вијека.[3]
Темишвар је био први румуњски град који је још 1869. увео тада још увијек коњски трамвај[4] I први европски град који је 1884. увео уличну електричну расвјету са 731 лампи.[4]
Неке од његових зграда и мостова пројектирао је славни Густаве Еиффел.
Привреда
[уреди | уреди извор]Град лежи на врло плодном територију, погодном за производњу житарица, а врло је развијен у секторима пољопривреде и прехрамбене индустрије, те и текстилне и кемијске индустрије и на производњи енергије. У граду се производи пиво Тимиșореана из пиваре коју је давне 1718. отворио принц Еуген.
Темишвар је дуго био познат као трговачки центар богатог пољопривредног краја, али се временом претворио у индустријски град, након Другог свјетског рата. Данас се у граду производе електромотори и електрични апарати, текстил, пољопривредни стројеви и алати, кемикалије, пластика, обућа и прехрамбени производи.[3]
Пријевоз
[уреди | уреди извор]Темишвар је важно жељезничко чвориште, са сјеверном пругом која води до Арада, Сзолнока, Цеглéда и Будимпеште; западну линију која води према Вршцу, Панчеву и Београду и јужну линију која се спушта низ Дунав преко Цраиове и Букурешта. Градски колодвор – данашња Гара Тимиșоара Норд – је изграђен крајем 19. вијека и отворен 1897. Темишвар је први румуњски град који је увео трамвај, 1869. са коњском вучом. Градска мрежа је електрифицирана 1899. године и данас је четврта трамвајска мрежа у Румуњској, којом управља фирма СТПТ.
Знаменити људи
[уреди | уреди извор]Међу значајна имена града Темишвара могу се споменути: Осман-ага Темишварски, умјетник Лудwиг Мицхалек, меззосопран Маргарете Матзенауер, математичар Георге Лусзтиг, атлетичарка Иоланда Балаș, књижевна знанственица Марианне Хирсцх, умјетник Адолф Хирéмy-Хирсцхл, пјесник и филолог Езра Флеисцхер, пјесник Дорин Тудоран, повјесничарка Мyриам Yардени, књижевник Wилхелм Степпер-Тристис, писац Пелбартус Ладислаус из Темишвара, филолог, повјеничар и теоретичар Кáролy Керéнyи, војни официр и писац Франз Xавер Каппус, повјесничар Алфред вон Домасзеwски, повјесничар умјетности Арнолд Хаусер, романописац Иоан Михаи Цоцхинесцу, новинар Миле Цăрпениșан, пјесникиња Ана Бландиана.
Градови пријатељи
[уреди | уреди извор]Темишвар је збратимљен са слиједећим градовима:[5]
Повезано
[уреди | уреди извор]Спољашне везе
[уреди | уреди извор]- Службене странице града Архивирано 2016-01-11 на Wаyбацк Мацхине-у (ro)
- Тимисоара на порталу Енцyцлопæдиа Британница (en)
Биљешке
[уреди | уреди извор]Извори
[уреди | уреди извор]- ↑ 1,0 1,1 Реценсамантул Популатиеи си Лоцуинтелор 2021.
- ↑ Грешка код цитирања: Неважећа ознака
<ref>
; нема текста за референце под именомmam
. - ↑ 3,00 3,01 3,02 3,03 3,04 3,05 3,06 3,07 3,08 3,09 3,10 3,11 3,12 „Тимисоара” (енглески). Енцyцлопæдиа Британница. Приступљено 24. 02. 2015.
- ↑ 4,0 4,1 „Тимисоара'с Фирстс” (енглески). Муниципалитy оф Тимисоара. Архивирано из оригинала на датум 2020-01-31. Приступљено 24. 02. 2015.
- ↑ „Ораşе îнфрăţите” (румуњски). Примăриа Муниципиулуи Тимиşоара. Архивирано из оригинала на датум 2018-11-06. Приступљено 24. 02. 2015.
Библиографија
[уреди | уреди извор]- Барат, Армин, Дие кöниглицхе Фреистадт Темесвар. Еине монограпхисцхе Скиззе, Селбстверлаг дес Верфассерс, Темесвар, 1902.
- Цуțара, Алеxандру, Тимисоара: Ан артистиц монограпх, Амарцорд, 1999. ИСБН 9739244580
- Бејан, А., Банатул îн сецолеле IV-XII, Ед. де Вест, Тимиșоара, 1995.
- Драгалина, П., Историа Банатулуи де Северин, том II, Царансебеș, 1900.
- Илиеșиу, Ницолае, Тимиșоара. Монографие историцă, Тимиșоара, 1943, Едитура Планетариум, ед. а 2-а, ИСБН 978-973-97327-8-9
- Ковацсхазy, Цéциле, Тимиşоара, ла петите Виенне ду Банат, Германица, 43, 2008, стр. 105-114.
- Мунтеану, Иоан, Мунтеану, Родица, Тимиșоара. Монографие, Ед. Миртон, Тимиșоара, 2002, ИСБН 973-585-650-6
- Неуманн, Вицтор , Тхе Банат оф Тимиșоара: А Еуропеан Мелтинг Пот, Сцала, 2019.
- Оприș, Мирцеа, Тимиșоара. Мицă монографие урбанистицă, Ед. Техницă, Буцуреșти, 1987.
- Риесер Ханс Хеинрицх, Темесwар. Еине геограпхисцхе Бесцхреибунг дер Банатер Хауптстадт, Сигмаринген, 1992.
- Сцхаттелес, Тибериу, Тхе Јеwс оф Тимиșоара: А Хисторицал Перспецтиве, Буцхарест, Хасефер, 2014.