Valentinas Kadūnas
Valentinas Kadūnas | |
---|---|
Gimė | 1941 m. sausio 16 d. Geniūnai, Skiemonių valsčius |
Sutuoktinis (-ė) | Elena Stefanija Kadūnienė |
Vaikai | Migla, Aušrinė |
Veikla | geologas, geochemikas |
Partija | 1967 m. SSKP |
Alma mater | 1962 m. Vilniaus universitetas |
Valentinas Kadūnas (g. 1941 m. sausio 16 d. Geniūnuose, Skiemonių valsčius) – Lietuvos geologas, geochemikas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]1947–1950 m. mokėsi Vastapų pradinėje mokykloje, 1950–1957 m. Skiemonių vidurinėje mokykloje, kurią baigė sidabro medaliu. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo geologinio kartografavimo ir naudingųjų iškasenų paieškų specialybę bei inžinieriaus geologo kvalifikaciją.
Nuo 1962 m. LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas) Mineralinių žaliavų skyriaus vyresnysis laborantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1964–1965 m. stažavosi Leningrado Sąjunginiame geologijos institute, kur susipažino su karbonatinių uolienų laboratorinių tyrimų metodika. 1967 m. apgynė kandidatinę disertaciją „Pietų Pabaltijo viršutinio permo karbonatinių uolienų litologinė-geocheminė charakteristika“, ištyrė karbonatinių uolienų susidarymo sąlygas ir įrodė naujų klinties (cemento žaliavos) telkinių radimo galimybes, 1967 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.[1][2]
1967–1977 m. Geologijos instituto mokslinis sekretorius, 1977–1991 m. instituto direktorius, 1991–1992 m. ir 1995–2001 m. tarybos pirmininkas, 1991–2003 m. Geochemijos skyriaus vadovas. 1991–2003 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. docentas.
1978–1990 m. Baltijos šalių geologinių tyrimų koordinacinės tarybos pirmininkas. Nuo 1996 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, nuo 2000 m. šios tarybos fizinių mokslų nuolatinės ekspertų komisijos pirmininkas. 2005 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narys.[3]
Žmona Elena Stefanija Kadūnienė (g. 1940 m.) mokslininkė geologė, geochemikė. Dukros Migla (g. 1968 m.), Aušrinė (g. 1975 m.).[4]
Mokslinė veikla
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – gyvenamosios gamtinės aplinkos įvairių komponentų geocheminiai ir permo sistemos uolienų litologiniai-geocheminiai tyrimai. Sukūrė regioninio geochemijos kartografavimo metodiką, atliko Lietuvos teritorijos geochemijos rajonavimą, nustatė gamtinių geochemijos anomalijų kilmę. Jam vadovaujant 1997 m., 1999 m., 2001 m., 2004 m. parengti 4 geocheminiai atlasai.[5] 1994 m. vienas iš Vyriausybės patvirtintos „Lietuvos žemės gelmių įsisavinimo ir panaudojimo programos“ iniciatorių ir rengėjų, dalyvavo rengiant Valstybinę mokslo programą „Litosfera“, vienas iš jos koordinatorių.
Bibliografija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- Lietuvos TSR karbonatinė žaliava (su Eduardu Vodzinsku), rusų kalba, 1969 m.
- Lietuvos geologija: monografija / Algimantas Grigelis, Rimantas Gailius, Valentinas Kadūnas, 1994 m.
- Technogeninė geochemija: vadovėlis. – Vilnius: Geologijos institutas, 1998. – 145 p.: iliustr. – ISBN 9986-615-15-1
- Lietuvos permo halogeninė formacija: litologija, geochemija, naudingosios iškasenos. – Vilnius: Geologijos institutas, 2001. – 191 p.: iliustr. – ISBN 9986-615-31-3
Įvertinimas
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- 1996 m. Lietuvos mokslo premija už monografiją „Lietuvos geologija“
- 2005 m. Lietuvos mokslo premija už atlasų ciklą „Lietuvos paviršinių nuosėdų geocheminis įvertinimas“
Šaltiniai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- ↑ Valentinas Kadūnas. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 169
- ↑ http://www.mokslas.mii.lt/mokslas/SRITYS/duom00.php?pav=K&sritis=F Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
- ↑ http://www.lgeos.lt/index.php/apielgs/lgs-garbs-nariai Archyvuota kopija 2013-08-05 iš Wayback Machine projekto.
- ↑ http://www.anykstenai.lt/asmenys/asm.php?id=147
- ↑ Valentinas Kadūnas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 121 psl.