vantus
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]- (murteellinen) lapanen, yleensä villalangasta kudottu peukalollinen käsine
- Lumipalloja heiteltäessä vanttuut kastuivat.
- Äiti on varmasti vihainen, kun leikin touhinassa vantus katosi.
- Kutomaan opetellessa kaventaminen ja vanttuun peukalo aiheuttavat aluksi ongelmia.
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈʋɑnt̪us/
- tavutus: van‧tus
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | vantus | vanttuut |
genetiivi | vanttuun | vanttuiden vanttuitten |
partitiivi | vantusta | vanttuita |
akkusatiivi | vantus; vanttuun |
vanttuut |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | vanttuussa | vanttuissa |
elatiivi | vanttuusta | vanttuista |
illatiivi | vanttuuseen | vanttuisiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | vanttuulla | vanttuilla |
ablatiivi | vanttuulta | vanttuilta |
allatiivi | vanttuulle | vanttuille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | vanttuuna | vanttuina |
translatiivi | vanttuuksi | vanttuiksi |
abessiivi | vanttuutta | vanttuitta |
instruktiivi | – | vanttuin |
komitatiivi | – | vanttuine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | vanttuu- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
vantus- |
Etymologia
[muokkaa]vanha germaaninen laina[1]
Liittyvät sanat
[muokkaa]Synonyymit
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]- vantus Kielitoimiston sanakirjassa
Viitteet
[muokkaa]- ↑ Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys, s. 358. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2000 (1978). ISBN 951-45-9221-2.