Empedokles
Empedokles (m.kreik. Ἐμπεδοκλῆς, 490-430 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi. Hänet tunnetaan parhaiten maailmankaikkeuden syntyä koskevasta teoriasta, joka perustuu neljään klassiseen alkuaineeseen. Monien muiden esisokraatikkojen tavoin myös Empedokleen kirjoituksia tunnetaan vain myöhempien ajattelijoiden teoksissa säilyneiden katkelmien välityksellä. Hänen kuolemansa on synnyttänyt erilaisia legendoja.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Empedokles.jpeg/180px-Empedokles.jpeg)
Elämä
Empedokles oli kotoisin Akragasista, Sisiliasta. Hän oli ammatiltaan lääkäri, ja antoi enemmän vaikutteita lääketieteeseen kuin filosofiaan. Empedokles oli myös mystikko ja runoilija, ja muun muassa Aristoteles piti häntä retoriikan keksijänä. Kuuluisa sofisti Gorgias oli hänen oppilaansa ja sai todennäköisesti Empedokleelta ajatuksensa retoriikasta eräänlaisena magiana.
Luonteeltaan Empedokles oli jossain määrin ylimielinen. Hän pukeutui purppuraan ja väitti, että omistamansa tiedon hyveen vuoksi hänestä oli tullut jumalainen ja että hän kykeni tekemään ihmeitä. Hän suosi kuitenkin tasa-arvoisuutta ja taisteli kreikkalaisen demokratian puolesta. Hän myös sanoi, että hänen opetustensa avulla myös muut voivat tulla jumalaisiksi. Hän esitti, että kaikki elävät olennot ovat samalla henkisellä tasolla. Näin hän oli selvästi saanut vaikutteita pythagoralaisista.
Tarinan mukaan Empedokles meni niin pitkälle, että hyppäsi Etnan kraatteriin todistaakseen olevansa jumala ja kuolematon. Hän ei selvinnyt hypystään hengissä. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi kuitenkin kuollut Kreikassa. Friedrich Schiller on kirjoittanut aiheesta näytelmän, Empedokleen kuolema.
Filosofia
Empedoklesta pidetään viimeisenä runomuodossa kirjoittaneena kreikkalaisena filosofina. Hän kirjoitti kaksi filosofista runoa, Peri fyseos (Luonnosta) ja Katharmoi (Puhdistumisista). Näistä on säilynyt katkelmia.
Empedokleen ihmiskuva oli tuon ajan filosofeille hyvin tyypillinen, ihminen mikrokosmoksena. Empedokleksen kosmos koostui neljästä alkuaineesta: tulesta, vedestä, ilmasta ja maasta. Näitä alkuaineita hän kutsui juuriksi.
Juurien lisäksi muuttuvaan kosmokseen antoivat vauhtia kaksi voimaa: rakkaus (filia) ja riita (neikos). Kosmos oli Empedokleen mukaan jatkuvassa syklisessä muutoksessa. Rakkauden "valtakaudella" neljä juurta olivat sekoittuneet toisiinsa, ja riidan aikana juuret taas olivat erillään omissa oloissaan. Sielun Empedokles selitti olevan lähtöisin rakkaus-voimasta. Aristoteles mainitsee teorian muun muassa Metafysiikassaan (1000a25–1000b15). Hän kannatti ja kehitti teoriaa edelleen, ja se pysyi melko muuttumattomana renessanssiin saakka.
Empedokles esitti lajien synnystä näkemyksen, joka pääpiirteissään muistuttaa darwinismia: huonot ominaisuudet karsiutuvat pois olennoista ja hyvät jäävät jäljelle.
Empedokleen näkemykset muistuttivat suuresti Herakleitoksen ontologiaa. Hän ei kuitenkaan ollut näkemyksissään yhtä jyrkkä.
Lähteet
- Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit, s. 314-322 (VIII.2), 559-562. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.
Aiheesta muualla
- Diogenes Laertios: Empedokleen elämäkerta (englanniksi)
- Diogenes Laertios: Empedokleen elämäkerta (kreikaksi)
- Internet Encyclopedia of Philosophy: Empedocles (englanniksi)