Обикновено нанду
Обикновено нанду | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Природозащитен статут | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() Почти застрашен[1] | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Класификация | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Научно наименование | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Linnaeus, 1758 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Разпространение | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Обикновено нанду в Общомедия | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
[ редактиране ] |
Обикновеното нанду или само нанду[2] (Rhea americana) е голяма птица от семейство Нандута, обитаваща откритите пространства на Южна Америка. Не лети, при бяг развива скорост до 60 km/h. Обикновено живее на групи от 5 до 30 птици.
Описание
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/Greater_rhea_in_english_wildlifepark_arp.jpg/220px-Greater_rhea_in_english_wildlifepark_arp.jpg)
Дължината на възрастните птици е 127 – 140 cm, теглото достига 20 – 25 кг и повече. Мъжките са по едри от женските. На външен вид обикновеното нанду прилича на щрауса, но за разлика от него е два пъти по-дребно и има оперение по главата и шията. Краката му са с по 3 пръста, а щраусите имат по два. Мъжките си имат харем от по няколко (до 6) женски[3]
Крилата са дълги; птицата ги използва за равновесие по време на бяг. Оперението е в кафяво-сиви тонове с различна интензивност. По правило, мъжките са по тъмни от женските. Сред птиците се срещат и албиноси – с бяло оперение и сини очи. Рулеви пера няма. Младите нанду са сиви, с тъмни надлъжни ивици. В началото на размножителния период възрастния мъжки издава дълбоки и силни звуци – „нан-ду“, от който птицата е получила и своето название.
Подвидове
[редактиране | редактиране на кода]Определят се 5 подвида:
- R. a. americana – кампосите на Северна и Източна Бразилия
- R. a. intermedia – Уругвай и Южна Бразилия (щата Риу Гранди ду Сул)
- R. a. nobilis – Парагвай източно от река Парагвай
- R. a. araneipes – Гран Чако в Парагвай и Боливия, бразилския щат Мату Гросу
- R. a. albescens – пампасите на Аржентина на юг до провинция Рио Негро
Разпространение
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9d/Mercedes_Cossio_2.jpg/220px-Mercedes_Cossio_2.jpg)
Обикновеното нанду е разпространено в Аржентина, Боливия, Бразилия, Парагвай и Уругвай. Населява открити пространства с висока тревна растителност и редки храсти, блатисти и пустинни ландшафти. В планините се среща до 2000 м надм.височина. През размножителния период (пролетта и лятото) предпочита местообитания в близост до водоемите.
Неголяма популация от тези птици обитава Северна Германия след като през август 2000 г. три двойки нанду са пуснати на свобода в района на Грос Гренау (провинция Шлезвиг-Холщайн). Тези птици успешно се аклиматизират, презимуват и на следващата година дават и потомство. Впоследствие част от птиците прекосяват река Вакенитц (Wakenitz) и се установяват в провинция Мекленбург-Предна Померания. По оценки на специалисти, към края на 2008 г. общият брой на свободно живеещите нанду в Германия е околоо 100. (A. Korthals, F. Philipp).[4]
Хранене
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Leaves_I_IMG_4036.jpg/220px-Leaves_I_IMG_4036.jpg)
Нанду се храни с растителна и животинска храна: листа, коренища, семена, плодове. Нанду с удоволствие яде клубени и части от растения, които съдържат тръни. Подобно на много други видове птици, заедно с храната поглъща и малки камъни, които участват в храносмилането чрез смилане на съдържанието на стомаха.
Нанду се хранят и с насекоми – скакалци, щурци, дървеници, бръмбари и хлебарки. Понякога ловуват дребни гръбначни животни – гризачи, змии, гущери и дребни птици, по-рядко в сухия сезон ядат мъртви риби. Понякога птиците се срещат около трупове на загиналите животни, където ловят мухи.
Размножаване
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Rhea_americana_eggs.jpg/220px-Rhea_americana_eggs.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/Rhea_americana_MHNT.ZOO.2010.11.1.3.jpg/220px-Rhea_americana_MHNT.ZOO.2010.11.1.3.jpg)
Половата зрелост настъпва в края на втората или третата година. Мъжките са полигамни. Женската снася 5 – 10 яйца в малка дупка на земята, настлана с клонки и суха растителност. Мъжкият остава в близост до гнездото през цялото време и добавя строителни материали. Няколко женски снасят в едно гнездо, като в резултат в него може да се натрупат до 80 яйца (обикновено броят на яйцата варира от 13 до 30). Яйцата са бледо-зелени, с размери 132 х 90 мм и тегло около 600 г. Пълната грижа за потомството пада върху мъжкия, който започва да мъти 2 до 8 дни след снасянето на първото яйце. Малките се излюпват след 29 до 43 дни. Независимо че между снасянето на първото и последното яйце в гнездото често минават две седмици, всички малки се излюпват почти едновременно с разлика до 36 часа. На 3-месечна възраст младите птици достигат ръста на своите родители.
Неприятели
[редактиране | редактиране на кода]Сред хищниците, които застрашават възрастните птици могат да се отбележат само пумата и ягуарът. Понякога подивели кучета нападат младите птици, а най-малките често биват нападани от сокола каракара. Гнездата на нанду често биват атакувани от броненосци.
Вижте също
[редактиране | редактиране на кода]Литература
[редактиране | редактиране на кода]- Accordi, Iury Almeida & Barcellos, André. Composição da avifauna em oito áreas úmidas da Bacia Hidrográfica do Lago Guaíba, Rio Grande do Sul // Revista Brasileira de Ornitologia. – 2006. – Т. 14. – № 2. – С. 101–115.
- Accordi, Iury Almeida & Barcellos, André. Shyness and boldness in greater rheas Rhea americana Linnaeus (Rheiformes, Rheidae): the effects of antipredator training on the personality of the birds // Revista Brasileira de Zoologia. – 2006. – Т. 23. – № 1. – С. 202–210.
- Schetini de Azevedo, Cristiano; Penha Tinoco, Herlandes; Bosco Ferraz, João & Young, Robert John. The fishing rhea: a new food item in the diet of wild greater rheas (Rhea americana, Rheidae, Aves) // Revista Brasileira de Ornitologia. – 2006. – Т. 14. – № 3. – С. 285-287.
- Clements, James. The Clements Checklist of the Birds of the World (6 ed.). – Ithaca, NY: Cornell University Press, 2007. – ISBN 978-0-8014-4501-9 (англ.)
- Davies, S.J.J.F. 2003. Rheas in Hutchins, Michael. 8 Birds I Tinamous and Ratites to Hoatzins // Grzimek's Animal Life Encyclopedia. – Farmington Hills, MI: Gale Group, 2003. – ISBN 0-7876-5784-0 (англ.)
- Folch A. 1992. Family Rheidae (Rheas) in del Hoyo, J., Elliott, A., & Sargatal, J., eds. Vol. 1. // Handbook of the birds of the world. – Barcelona: Lynx Edicions, 1992. – ISBN 84-96553-42-6 (англ.)
- Mercolli, Claudia & Yanosky, A. Alberto. Greater rhea predation in the Eastern Chaco of Argentina // Ararajuba. – 2001. – Т. 9. – № 2. – С. 139–141. (англ.)
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Rhea americana (Linnaeus, 1758). // IUCN Red List of Threatened Species. International Union for Conservation of Nature. Посетен на 27 декември 2021 г. (на английски)
- ↑ Регламент (ЕО) № 338/97 на Съвета от 9 декември 1996 година относно защитата на видовете от дивата флора и фауна чрез регулиране на търговията с тях // EUR-Lex. Посетен на 2022-10-04.
- ↑ Боев, З. 1990. Нанду. – Лов и риболов, 5: 15.
- ↑ По материали от международната конференция „Инвазивни видове – как се подготвяме?“, състояла се през 2008 г. в Браденбургската Академия „Schloss Criewen“ (Criewen, Германия)
|