Oculus (arhitectură)
Un oculus[1] este o deschidere rotundă, uneori ovală sau poligonală, într-un perete sau boltă. Acest termen de origine latină se traduce „ochi” în română.[2]
În varianta sa cea mai simplă, este o deschizătură, rotundă sau ovală, într-un perete vertical. Când această deschidere este de dimensiuni modeste și este situată la înălțime, în special într-o lucarnă, este adesea numită în franceză œil-de-bœuf,[3] iar în română ochi-de-bou. Anumiți oculi murali instalați într-un perete interior sau exterior al unui sanctuar catolic și care le permit oamenilor să urmărească sărbătoarea se numesc hagioscoape. În sfârșit, în arhitectura romanică și mai ales gotică, oculi pereților de fațadă ai bisericilor și catedralelor pot atinge dimensiuni mari, decorați cu garnituri și vitralii, fiind apoi numiți roze sau rozase. Oculi orizontali pot fi găsiți în centrul multor cupole, de exemplu în arhitectura antică și, mai târziu, în arhitectura renascentistă și barocă. În timp ce în Antichitate, oculi ai cupolelor erau uneori lăsați deschiși, astfel încât ploaia să cadă în interiorul clădirii, începând cu Renașterea, acești oculi au fost cel mai adesea acoperiți de un lanternou. În turnurile clopotniță, oculi destul de mari din bolți permiteau ridicarea clopotelor în camera clopotniței.
Istoric
[modificare | modificare sursă]Arhitectură clasică
[modificare | modificare sursă]Oculusul a fost folosit de romanii antici, unul dintre cele mai frumoase exemple fiind cel din cupola Panteonului. Deschis spre intemperii, el permite ploii și aerului să intre și să cadă pe podea, de unde este evacuat prin canale de scurgere. Deși deschiderea pare mică, aceasta are de fapt un diametru de 8,7 m, ceea ce îi permite să lumineze clădirea.
Arhitectură bizantină
[modificare | modificare sursă]Oculusul a fost utilizat pe scară largă în arhitectura Imperiului Bizantin. A fost aplicat la clădiri din Siria în secolele al V-lea și al VI-lea și din nou în secolul al X-lea. În Biserica Myrelaion[4] din Constantinopole (c. 920), există doi oculi pe ambele fațade laterale.[5]
Renașterea
[modificare | modificare sursă]Primele exemple de oculus în arhitectura renascentistă pot fi văzute în Catedrala din Florența, în cleristoriul navei și în coroanele arcelor arcadelor.[6]
Neoclasicism
[modificare | modificare sursă]De la renașterea construcției de cupole începând cu Renașterea italiană, oculi deschiși au fost înlocuiți de cupole care transmit lumina și alte ferestre rotunde, deschideri și luminatoare. Acestea pot fi văzute în frontonul Vilei Rotonda a lui Palladio, deși nu și în cupolă. Utilizarea ferestrelor oculus a devenit mai populară în arhitectura barocă. Utilizate pe scară largă de arhitecții neo-palladieni, inclusiv de Colen Campbell, una dintre ele poate fi văzută în cupola Rotondei lui Thomas Jefferson de la Universitatea din Virginia.[3][7]
Galerie de imagini
[modificare | modificare sursă]-
Oculus cu diametrul de 8,7 m al cupolei Panteonului din Roma. Deschiderea nu este protejată de un lanternou.
-
Vedere spre trei dintre oculi părții merovingiene a baptisteriului Saint-Jean de Poitiers, Secolul al VI-lea-al VII-lea, Franța.
-
Oculus lobat la baza unui dom al Marii Moschei din Kairouan, Tunisia.
-
Un ochi-de-bou de la Prefectura de Poliție din Paris.
-
Oculi ai pavilionului Domului, la Richelieu (Indre-et-Loire), Franța.
-
Oculi ovali ai pavilionului Louis XV din Parc de Bagatelle, la Paris.
-
Rozasă la Sainte-Chapelle, din Paris, Franța
-
Catedrala din Florența; cupola realizată de Brunelleschi
Note
[modificare | modificare sursă]- ^ Oculus este un cuvânt care provine din latină și semnifică „ochi”; la plural, în latină, oculi.
- ^ G. Guțu, Dicționar latin - român
- ^ a b „Oculus window”. Royal Institute of British Architects. . Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ În prezent este moschee, în Istanbul, denumită Bodrum Camii sau Mesih Pașa Camii.
- ^ Ćurčić, Slobodan; Johnson, Mark Joseph; Ousterhout, Robert G.; Papalexandrou, Amy (). Approaches to Byzantine Architecture and Its Decoration: Studies in Honor of Slobodan Ćurčić. Ashgate Publishing. pp. 148–. ISBN 978-1-4094-2740-7. Accesat în .
- ^ „The Cathedral of Santa Maria del Fiore, Florence”. muohio.edu. . Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ „Daylighting in two centroidal spaces at the University of Virginia: Case Study, The Rotunda and Caplin Pavilion”. The University of Virginia. Arhivat din original la . Accesat în .
Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- G. Guțu, Dicționar latin - român, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1983.
Legături externe
[modificare | modificare sursă]- en
Definiția dicționarului Wikționar pentru oculus (arhitectură)