Nichifor Crainic
Nichifor Crainic | |||
![]() | |||
Date personale | |||
---|---|---|---|
Născut | ![]() Bulbucata, Vlașca, România ![]() | ||
Decedat | (82 de ani) ![]() Mogoșoaia, Ilfov, România ![]() | ||
Cetățenie | ![]() ![]() | ||
Religie | creștin ortodox | ||
Ocupație | filozof jurnalist publicist teolog[*] cadru didactic universitar[*] politician poet ![]() | ||
Limbi vorbite | limba română ![]() | ||
Activitate | |||
Alte nume | Nichifor Crainic ![]() | ||
Educație | Facultatea de Teologie a Universității din București, Universitatea din Viena | ||
Alma mater | Universitatea din Viena ![]() | ||
Organizație | Universitatea din București ![]() | ||
Partid politic | Mișcarea Legionară, Liga Apărării Național-Creștine ![]() | ||
Mișcare politică | naționalism, antisemitism extrema dreaptă, fascist, legionar, carlist, anti-carlist, pro-Ion Antonescu, pro-comunism | ||
Premii | Premiul Național pentru poezie Doctor honoris causa al Universității din Viena (1940, perioada nazistă) | ||
Profesor pentru | Arsenie Boca | ||
| |||
Modifică date / text ![]() |
Liga Apărării Național Creștine | |
Oameni cheie | |
---|---|
Președinte | A. C. Cuza |
Secretar general | Nichifor Crainic |
Date | |
Înființat | March 4, 1923 |
Desființat | July 16, 1935 |
Sediu | București |
Ziar | Apărarea Națională[1] |
Informații | |
Ideologie oficială | Ultranaționalism Anti-semitism |
Poziție politică | Extrema dreaptă |
Modifică date / text ![]() |
Parte din seria |
Fascismul în România |
---|
![]() |
Organizații
|
Ideolgie și doctrină |
Publicații |
Evenimente
|
Represiunea antilegionară |
Nichifor Crainic (unul dintre pseudonimele lui Ion Dobre,[2] n. , Bulbucata, Vlașca, România – d. , Mogoșoaia, Ilfov, România) a fost un teolog, scriitor, poet, ziarist, politician, editor, filosof, ideolog de extremă dreaptă[3] fascist[4] rasist[5][6][7], și antisemit român.
În perioada de început, a mai folosit pseudonimele Victor Rațiu (1908), D. Crainic (1909), D.I. Crainic, D.I. Nichifor, N. Crainic (1910)[8], Victor Mărginaș[9]. Din aprilie 1926, Nichifor Crainic este numele lui legal[10].
În 1940, a fost ales membru al Academiei Române - pe locul devenit vacant al lui Octavian Goga -, apoi exclus în 1945 și reconfirmat post-mortem în 1994. Crainic a fost și unul dintre teoreticienii etnocrației din perioada interbelică.[11]
Biografie
[modificare | modificare sursă]Nichifor Crainic s-a născut în 1889, în Bulbucata, județul Vlașca (astăzi Giurgiu). A studiat teologia la Seminarul Central (1904-1912) și apoi la Facultatea de Teologie (1912-1916) din București.[12] În perioada facultății a fost cântăreț la Biserica Zlătari[necesită citare]. După terminarea studiilor, a dorit să devină preot al acestei biserici, dar, deși a fost susținut de părintele Constantin Nazarie, Gala Galaction, Nicolae Iorga și I.G. Duca, mitropolitul-primat Conon Arămescu-Donici i-a refuzat numirea[13]. Se căsătorește în acest an cu cumnata prietenelui său, Nicolae Băculescu.[necesită citare]
După intrarea României în război, este înrolat în armată și încadrat în Compania II sanitară. Refugiat în Moldova, la Iași, în iarna lui 1917, se îmbolnăvește de pneumonie, apoi este repartizat ca soldat sanitar la Spitalul Militar din Iași. Lucrează în redacția revista lui Nicolae Iorga, Neamul românesc, între 1917 și 1918. Apoi în redacția Daciei, între 1918 și 1920.[12]
După divorț și neînțelegeri cu noul director al publicației Dacia, col. Ștefan Zăvoianu, la îndemnul lui Lucian Blaga, pleacă la Viena, unde se înscrie la Facultatea de Filosofie în anul universitar 1920-1921. În această perioadă, se căsătorește cu Aglae, studentă la medicină, care, în mai 1921, a născut-o pe Furtuna Ioana, unica lui fiică.
Va rămâne până în iunie 1922, pentru încheierea stagiului de patru semestre. Viena devenea spațiul necesar formării dimensiunii mistice care se va identifica în activitatea de profesor și în lirica sa.
A obținut doctoratul în filosofie la Viena. Își desfășoară activitatea în calitate de profesor universitar la Seminarul Teologic de la București și la Facultatea de Teologie de la Chișinău[14]. Este creatorul curentului gândirist[15] axat pe „autohtonism”.
Activitatea literară
[modificare | modificare sursă]Crainic a debutat ca poet în 1906, în perioada când era elev la seminar, cu poezia La horă, publicată în revista școlară Spre lumină, unde semnează cu numele real, Ion Dobre[16].
A condus revista „Flamura” și, după strămutarea revistei „Gândirea”, una dintre cele mai importante reviste literare din perioada interbelică,[17] de la Cluj la București, preia conducerea acesteia de la Cezar Petrescu, devenind directorul și mentorul ei și - după cum lăsa să se înțeleagă - inițiatorul curentului gândirist[15], axat pe autohtonism, neo-ortodoxism și naționalism. În "Gândirea" au apărut numeroase articole și eseuri programatice, care vor defini orientarea politică naționalistă a curentului gândirist, tributar ortodoxismului militant și prezentând similitudini cu fascismul italian. Crainic a considerat chiar că nazismul (național socialismul german) era opțiunea ideală, cea mai corectă pentru România[18]. A publicat mai multe articole în care a elogiat regimul lui Benito Mussolini. A elaborat apoi, în 1938, teoria „statului etnocratic" în lucrarea „Ortodoxie și etnocrație”. De asemenea, a colaborat la publicații precum „Sfarmă-Piatră” și „Buna Vestire”, oficiosul Mișcării Legionare.
Dumitru Stăniloae îl descrie cu următoarele cuvinte: „Nichifor Crainic este cel dintîi teolog român din epoca modernă a istoriei noastre care scoate teologia din cercul strîmt și ocolit al specialiștilor, prezentînd-o, într-o formă impunătoare, atențiunii generale a lumii intelectuale... Nichifor Crainic înnoiește prin reactualizarea tradiției într-o teologie care se mulțumea cu cîteva coji din această tradiție, primite pe calea și de multe ori prin interpretarea ocolită a teologiilor apusene”, săvîrșind “o adevărată restaurare a teologiei românești în duhul ortodox”[19].
Crainic, fiind profesor la Facultatea de Teologie a Universității din București, a dezvoltat o întreagă exegeză teologică pentru a demonstra că Vechiul Testament nu ar fi evreiesc, că Iisus nu ar fi fost evreu și că Talmudul ar fi fost creat ca o armă de combatere și distrugere a creștinilor[20].
În 1968, Nicolae Manolescu îl include într-o antologie de poezie, care avea să fie interzisă, atât din cauza prezenței poeților condamnați în cadrul așa-zisului proces al ziariștilor fasciști din 1945 și a celor din exil (Nichifor Crainic, Radu Gyr, Aron Cotruș, Ștefan Baciu), cât și din cauza absenței unor scriitori proletcultiști ca Mihai Beniuc și Eugen Jebeleanu. Acest episod este semnalat de Monica Lovinescu în revista "Destin", apărută în Spania, care face o analiză a polemicii iscate atunci în România. Împotriva lui George Ivașcu, înverșunat contestatar al antologiei semnate de Manolescu, scriitoarea din exil remarcă, la pag. 131: „Singurul criteriu cu putință privind trecutul este cel estetic. Poezia unui Crainic este inclusă în antologie, iar nu articolele sale politice. Atunci? Luptele trecutului și ciocnirile ideologice aparțin istoriei, cel mult istoriei literare. Operele, literaturii. Totul e de a ști dacă poezia unor Crainic, Gyr sau Crevedia înfruntă timpul ca poezie. Acesta este tărâmul pe care-l alesese Nicolae Manolescu, și era singurul justificat (Monica Lovinescu, Asaltul umbrelor, în "Destin", Madrid, 1969, 19-20, p. 126-135).
Activitatea politică
[modificare | modificare sursă]Pe plan politic, s-a plasat la extrema dreaptă a spectrului politic și a fost adeptul tendințelor tradiționaliste religioase, susținând că România trebuie să rămână credincioasă moștenirii spirituale creștin-ortodoxe.[21] A fost carlist, anti-carlist, colaborator cu Ion Antonescu și unul dintre principalii ideologi fasciști[4] și antisemiți[5][22][23][24][25] din România. A fost secretar general la Ministerul Cultelor în timpul guvernării legionare și ministru al propagandei în perioada dictaturii lui Ion Antonescu.
Activitatea jurnalistică
[modificare | modificare sursă]A fost directorul ziarului naționalist „Calendarul” apărut la București în 25 ianuarie 1932 și suspendat la 24 martie 1932, din ordin guvernamental, apoi reapărut la 9 iunie al aceluiași an, până la 29 decembrie, când este din nou suspendat, ca urmare a unui virulent articol al lui Crainic, îndreptat contra lui Carol al II-lea, Elenei Lupescu și camarilei regale, articol intitulat „Țara regelui Wieder și a reginei Duduca”. După asasinarea primului-ministru I.G. Duca, Crainic este arestat, împreună cu conducerea legionară și cu alți opozanți ai regimului, fiind acuzat că ar fi fost instigatorul moral al asasinatului. La procesul ce a urmat, a fost achitat. A fost președintele Consiliului de Administrație al Societății Române de Radiodifuziune, implicit președintele Societății de Radio din data de 16 septembrie 1940 (conform revistei „Radio Universul nr. 310/21 septembrie 1940, pag. 3) până în februarie 1941.
Procesul și pribegia
[modificare | modificare sursă]Evenimentul din 23 august 1944 l-a găsit în București, bolnav de pneumonie. Este dus pentru îngrijiri la Mănăstirea Cernica și apoi la clinica prof. Iuliu Hațieganu din Sibiu, de unde se externează la jumătatea lunii octombrie. Primarul comunei Gălănești îi falsifică un buletin de identitate pe numele de Ion Vladimir Spânu[26].
Crainic se ascunde prin diferite sate din Transilvania, în casele unor preoți care-i fuseseră elevi la Teologie.[15]
Din primăvara anului 1945, Nichifor Crainic este depistat și trimis în judecată, fapt menționat de Scânteia într-un articol special din rubrica Activitatea Tribunalului special. Noi criminali de război, în cercetarea Tribunalului Poporului, destinată să semnaleze "elementele reacționare" care puteau pune în pericol procesul de sovietizare a țării: Nichifor Crainic și Stelian Popescu trimiși în fața Tribunalului Poporului: „Prin hotărârea Consiliului de Miniștri, pe baza actului de acuzare întocmit de acuzatorii publici, s-a decis sesizarea Tribunalului Poporului pentru judecarea în conformitate cu dispozițiunile Decretului Lege Nr. 312 din 1945 a următorilor: Dobre Ion zis Nichifor Crainic și Stelian Popescu, ambii ziariști" ("Scânteia", nr. 235, 27 mai 1945, p. 6).
În cadrul procesului „lotului ziariștilor fasciști” (alături de Radu Gyr, Pamfil Șeicaru și alții)[27], Tribunalul Poporului l-a condamnat în contumacie, prin Sentința nr. 2/4 iunie 1945, la detenție grea pe viață și degradare civică pe timp de 10 ani, pentru crima de dezastrul țării, prin crime de război[26].
Detenția și colaborarea cu Securitatea
[modificare | modificare sursă]Obosit, după trei ani de pribegie, și convins că, după încheierea păcii de la Paris, rejudecarea lui se va face mai puțin pătimaș, pe 24 mai 1947[26] l-a convins pe preotul Ion Sămărghițan, gazda sa, să-l anunțe pe jandarmul satului că se predă.[28] Este adus în București, la Ministerul de Interne (mai-iulie), apoi este transferat succesiv la închisoarea Văcărești și Jilava.
După anularea sentinței din 1945, a urmat rejudecarea care s-a întrerupt brusc, fără niciun motiv juridic, după arestarea lui Lucrețiu Pătrășcanu și a avocatului Petre Pandrea. A fost transportat la Aiud, unde a fost ținut închis 15 ani, fără să existe o sentință judecătorească.[15]
Prin Decretul 293/18 aprilie 1962 al Consiliului de Stat, Nichifor Crainic este grațiat la data de 24 aprilie 1962 și eliberat două zile mai târziu. După eliberarea din închisoare, între 1962 și 1968, Nichifor Crainic scrie la ziarul comunist de propagandă "Glasul Patriei", editat de Ministerul Afacerilor Interne, destinat intelectualilor români din străinătate, unde devine redactor, până la pensionare în 1968[29][30] Ana Selejan consideră că aceasta a fost o formă de mercenariat, în speranța reintrării în circuitul literar.[31]
În timpul detenției, a devenit informator și colaborator al Securității „pentru gamela cu zeamă” (vezi: Oancea Zosim: Închisorile unui preot comunist, sau Mihadaș Teohar: Pe muntele Ebal[32][33]).
Procesul „lotului ziariștilor fasciști”, care s-a judecat în anul 1945 de către Tribunalul Poporului, a fost redeschis la propunerea Procuraturii Generale, după mai bine de 50 de ani. În cadrul procesului, au fost implicați 14 scriitori și ziariști. Curtea Supremă, după mai multe dezbateri procedurale, a admis recursul în anulare și în data de 8 mai 1995 a luat decizia cu hotărâre de achitare și restituire a tuturor averilor celor implicați și condamnați de către comuniști. Din păcate, în acel moment nu a mai fost decât un singur supraviețuitor, scriitorul Pan V. Vizirescu.[32]
Nichifor Crainic moare la 20 august 1972.
Opera
[modificare | modificare sursă]Poezii
[modificare | modificare sursă]- Șesuri natale (versuri), Editura Ramuri, Craiova, 1916;
- Zâmbete în lacrimi (versuri), "Biblioteca Scriitorilor Romani", Nr. 22, Editura Alcalay, 1916;
- Darurile pământului (poezii), Editura Cartea Românească, Ediția I, București, 1920; Editura Cartea Românească, Ediția a III-a, 1929;
- Cântecele patriei, 1925, 1931;
- Țara de peste veac, Editura Cartea Românească, București, 1931;
- Șoim peste prăpastie, versuri 1962-1964, Editura Roza Vînturilor, București, 1990;
- Poezii alese 1914-1944, Editura Roza Vînturilor, București, 1990;
- Țara de peste veac, Poezii antume: 1916-1944 (1997).
Eseuri
[modificare | modificare sursă]- A doua neatârnare, eseu, 1926;
- Povestiri despre bunul Dumnezeu, eseu, Bucuresti, 1927.
- Sensul tradițiunii, eseu, 1929;
- Sensul teologic al frumosului, eseu, 1932;
- Mărturisire de credință, eseu, Bucuresti, 1934.
- Rasă și religiune, eseu, 1935;
- Puncte cardinale în haos, eseu, Ediția I, Editura "Cugetarea", 1934 (1936???), Ediția a II-a, Editura Albatros, 1998;
- Ortodoxia, concepția noastră de viață;
- Programul statului nostru etnocratic, 1937;
- Ortodoxie și etnocrație, 1938, 1940, 1941, republicare în 1997;
- Nostalgia paradisului, eseu, Ediția I, 1939, 1940, 1994, Editura Moldova, 1996;
- Regele și cultura, eseu, 1940, editura Cugetarea
- Germania și Italia, 1943;
- Iisus, Editura "Fratia Ortodoxa", Wiesbaden, 1956 (Colecția lucrătorului creștin);
- Îndreptar Ortodox, Editura "Fratia Ortodoxa", Wiesbaden, 1957 (Colecția lucrătorului creștin);
- Puncte cardinale în haos (1996 și 1998)
- Dostoievski și creștinismul rus, 1998;
- Spiritualitatea poeziei românești (1998)
Cursuri
[modificare | modificare sursă]- Cursul de teologie mistică, (litografiat), 1936, 1938???;
- Sfințenia - împlinirea umanului, Curs de teologie mistică, 1993, 1995
- Cursuri de mistică, Editura Deisis, 2010;
- Curs de istoria literaturii bisericești și religioase moderne;
- Curs de Apologetică;
- Curs de Istoria literaturii religioase moderne (litografiat)
- Curs de Mistică, Dogmatică și Apologetică (litografiat)
Memorialistică
[modificare | modificare sursă]- Zile albe - Zile negre, Memorii, Vol. I, Casa editorială „Gândirea”, 1991;
- Memorii, Pribeag în țara mea; Mărturii din închisoare; Memoriu: răspuns la actul meu de acuzare, vol. II, 1996;
Publicistică
[modificare | modificare sursă]- Icoanele vremii (articole de atitudine), Editor H. Steinberg, București, 1919;
- Priveliști fugare: note din Transilvania, Editor H. Steinberg, București, 1921;
- Teologie și filosofie, Publicistica 1922-1944, Editura AIUS, Craiova, 2010
Publicații la care a colaborat
[modificare | modificare sursă]- Spre lumină, revistă școlară din Iași;
- Ramuri din Craiova, nr. VII (1912), VIII (1913), IX (1914);
- Păstorul ortodox din Pitești;
- Junimea din Râmnicu Vâlcea în perioada 1909-1910 sub pseudonimele C., N.C., N.Cr., D. Crainic[34];
- Cultura românilor din Craiova folosind numele real;
- Luceafărul din Sibiu, nr. XIII (1914), XIV (1919); Colaborează în perioada 1919-1920.
- Viața Românească din București ??? Iași;
- Sămănătorul din București;
- Neamul românesc din București; debutează ca redactor. Colaborează în perioada 1916-1918.
- Lumina literară din București în 1913 folosind numele real;
- Revista ortodoxă din București, 1913, 1914;
- Lumina Nouă din București, 1913;
- Căminul nostru din București;
- Viața literară din Craiova (1926);
- Curentul din București; Colaborează în perioada 1928-1929.
- Cosânzeana din Orăștie (1913 - 1926);
- Revista politică și literară din Blaj;
- Klingsor din Brașov, probe în 1929 și 1935
- Gândirea din Cluj, nr. I (1921-1922) și pe toată perioada după mutarea acesteia la București (1923-1944) când preia conducerea de la Cezar Petrescu;
- Calendarul înființat de el la 24 ianuarie 1932; Director al revistei. Colaborează în perioada 1932-1933.
- Sfarmă-Piatră - în perioada 1936-1938;
- Porunca vremii - 1938 (două luni);
- Buna Vestire;
- Cartea vremii;
- Drumul drept, nr. X (1915);
- Flacăra de la Iași, nr. V (1915-1916), 1921-1922;
- Lamura; Colaborează în perioada 1919-1920.
- Dacia - în perioada 1918-1920.
- România Nouă, 1920;
- Transilvania, nr. 3 (iulie 1920), nr. 10 (octombrie 1920);
- Cuget Românesc, nr. I (1922);
- Ideea europeană;
- Spicul;
- Revista critică;
- Cuvântul (fondat împreună cu Cezar Petrescu, Pamfil Șeicaru, Victor Ion Popa). Colaborează în perioada 1924-1926.
- Rampa - în perioada 1926-1928; la un anumit moment dat a luat apărarea actriței evreice Leny Caler (1904-1992), jignită de o manifestație studențească.
- Revista Fundațiilor Regale, nr. 1 (ianuarie 1941);
- Telegraful român din Sibiu, în perioada 1944-1945, folosind pseudonimul Victor Mărginaș;
- Glasul patriei; Colaborează în perioada 1962-1968;
Traduceri
[modificare | modificare sursă]- Verhaeven, Belgia insangerata, București, 1916.
- Rabindranath Tagore, Sadhana. Calea desăvârșirii, 1922[35];
- Rainer Maria Rilke, Povestiri despre bunul Dumnezeu, Ediția I, Editura Fundației Culturale „Principele Carol”, București, 1922[36], Editura Miron Neagu, Sighișoara, Editura Nemira, București, 2007, ISBN 978-973-569-970-3;
Aprecieri în presa străină
[modificare | modificare sursă]Distincții
[modificare | modificare sursă]- Laureat al Premiului Național pentru poezie (1930)
- Doctor honoris causa al Universității din Viena (1940)
Note
[modificare | modificare sursă]- ^ https://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/Holocaust/Romania/one.pdf
- ^ George Călinescu, Istoria literaturii române de la origini până în prezent, Ediția a II-a, Editura Minerva, București, 1985, p. 873
- ^ Livezeanu, Irina (). „Reviews of Books:Eugenics and Modernization in Interwar Romania Maria Bucur”. The American Historical Review (în engleză). Oxford University Press (OUP). 108 (4): 1245–1247. doi:10.1086/529946. ISSN 0002-8762. JSTOR 10.1086/529946.
Clearly there were affinities between the eugenicists and thinkers, writers, and politicians on the extreme Right such as Nichifor Crainic, Nae Ionescu, Corneliu Zelea Codreanu, Octavian Goga, and A.C. Cuza.
- ^ a b Ioanid, Radu (). „Nicolae Iorga and Fascism”. Journal of Contemporary History. Sage Publications, Ltd. 27 (3): 467–492. doi:10.1177/002200949202700305. ISSN 0022-0094. JSTOR 260901.
Amongst those arrested for Duca's assassination were Nae Ionescu and Nichifor Crainic (a fascist ideologue, mediator between the NCP and the Iron Guards).
- ^ a b Clark, Roland (). „Nationalism and orthodoxy: Nichifor Crainic and the political culture of the extreme right in 1930s Romania”. Nationalities Papers (în engleză). Cambridge University Press (CUP). 40 (1): 107–126. doi:10.1080/00905992.2011.633076. ISSN 0090-5992.
The institute only lasted one year, but allowed Crainic to advance ideas such as anti-Masonry, anti-Semitism, and biological racism within an LANC-approved forum (Crainic, Ortodoxie 147).
- ^ Caraiani, Ovidiu (). „Identities and Rights in Romanian Political Discourse”. Polish Sociological Review (în engleză). Polskie Towarzystwo Socjologiczne (Polish Sociological Association) (142): 161–169. ISSN 1231-1413. JSTOR 41274855.
Nae Ionescu considered ethnicity as "the formula of today's Romanian nationalism," while for Nichifor Crainic the "biological homogeneousness," the "historical identity" and the "blood and the soil" were the defining elements of the "ethnocratic state."
- ^ Wedekind, Michael (). „The mathematization of the human being: anthropology and ethno-politics in Romania during the late 1930s and early 1940s”. New Zealand Slavonic Journal (în engleză). Australia and New Zealand Slavists’ Association. 44: 27–67. ISSN 0028-8683. JSTOR 41759355.
A prominent proponent of the concept of 'ethnic homogeneity' was the chauvinistic, xenophobic and pro-Nazi writer, politician, poet and professor of Theology Nichifor Crainic (1889-1972), author of "Orthodoxy and Ethnocracy" (Ortodoxie și etnocrație), published in 1938.
- ^ Nichifor Crainic, Țara de peste veac, Poezii antume, 1916-1944, Editura Eminescu, 1997, p. 271
- ^ Nichifor Crainic, Zile albe, zile negre. Memorii, Casa Editorială Gândirea, București, 1991, p. XXIX
- ^ Nichifor Crainic, Zile albe, zile negre. Memorii, Casa Editorială Gândirea, București, 1991, p. 72
- ^ Crainic, Programul statului etnocratic apud Sugar, Peter F. (). Eastern European Nationalism in the Twentieth-Century. American University Press. pp. 275–276. ISBN 978-1-879383-39-5.
- ^ a b Mircea Păcurariu, Dicționarul Teologilor Români, Ediția a doua revăzută și întregită, Editura Enciclopedică, București 2002,p. 136-137
- ^ Nichifor Crainic, Zile albe, zile negre. Memorii, Casa Editorială Gândirea, București, 1991, p. 114-115
- ^ http://www.procesulcomunismului.com/marturii/fonduri/ioanitoiu/dictionar_c/coz-cre/dictionarc_25.pdf
- ^ a b c d Scriitori arestați (1944-1964) Arhivat în , la Wayback Machine., Alex. Ștefănescu, România Literară - anul 2005, numărul 23, accesat la 7 iulie 2013
- ^ Nichifor Crainic, Zile albe, zile negre. Memorii, Casa Editorială Gândirea, București, 1991, p. 73
- ^ Presa interbelică românească, 16 aug 2007, gandul.info, accesat la 26 septembrie 2010
- ^ http://documente.bcucluj.ro/web/bibdigit/periodice/gandirea/1941/BCUCLUJ_FP_279479_1941_020_007.pdf
- ^ Gândirea, an XIX, nr. 4, apr. 1940
- ^ Muzeul Holocaustului contestă moneda BNR cu chipul patriarhului Cristea, 3 august 2010, Dan Arsenie, Vlad Stoicescu, Evenimentul zilei, accesat la 7 iulie 2013
- ^ Encyclopaedia Britannica despre Nichifor Crainic
- ^ Friling, Tuvia; Ioanid, Radu; Ionescu, Mihail E., ed. (). „Antisemitic Propaganda and Official Rhetoric concerning the Judeo-Bolshevik Danger: Romanian Jews and Communism between 1938–1944” (PDF). International Commission on the Holocaust in Romania: Final Report (în engleză). Iași: Polirom. pp. 93, 116. ISBN 978-973-681-989-6.
- ^ Friling, Tuvia; Ioanid, Radu; Ionescu, Mihail E., ed. (). „Background and Precursors to the Holocaust. Roots of Romanian Antisemitism. The League of National Christian Defense and Iron Guard Antisemitism. The Antisemitic Policies of the Goga Government and the Royal Dictatorship” (PDF). International Commission on the Holocaust in Romania: Final Report (în engleză). Iași: Polirom. pp. 35–37. ISBN 978-973-681-989-6.
- ^ Zach, Cornelius R.; Zach, Krista (). „Dietmar Müller Staatsbürger auf Widerruf. Juden und Muslime als Alteritätspartner im rumänischen und serbischen Nationscode. Ethnonationale Staatsbürgerschaftskonzepte 1871–1941. Harrassowitz Verlag Wiesbaden 2005. = Balkanologische Veröffentlichungen, 41. ISBN: 3-447-05248-1”. Jahrbücher für Geschichte Osteuropas. Neue Folge (în germană). 58 (4): 609–611. ISBN 978-3-515-11333-5. Accesat în .
Die ideologischen Mentoren der "jungen Generation", Nae Ionescu und Nichifor Crainic, lieferten den Antisemiten (besonders der legionären Bewegung) ein theoretisches Gerüst für ihre Argumentation.
- ^ Deletant, Dennis (). „Reviewed Works: A Providential Anti-Semitism. Nationalism and Polity in Nineteenth-Century Romania by William O. Oldson; The Case of Romanian Intellectuals in the 1930s by Leon Volovici”. The Slavonic and East European Review (în engleză). Modern Humanities Research Association. 71 (3): 546–548. ISSN 0037-6795. JSTOR 4211337.
Volovici's study is a complementary one; it examines competently the role of the Romanian intelligentsia in the inter-war years in legitimizing anti-Semitic ideas and thus facilitating public acceptance of them. Octavian Goga and Nichifor Crainic were extreme examples and Volovici rightly highlights their deeds and writings.
- ^ a b c Camelia Duică, Adrian-Nicolae Petcu, File din dosarul penal al lui Nichifor Crainic, Revista Rost, nr. 12, februarie 2004
- ^ Procesul lotului „ziariștilor fasciști”
- ^ Nichifor Crainic, Zile albe, zile negre. Memorii, Casa Editorială Gândirea, București, 1991, p. XXXI
- ^ Pentru modul în care a acționat Securitatea în atragerea intelectualilor interbelici la "Glasul Patriei", vezi Ana Selejan, Glasul Patriei - Un "cimitir al elefanților" în comunism, Editura Vremea, 2012
- ^ Henkel, Jürgen (). Eros und Ethos: Mensch, gottesdienstliche Gemeinschaft und Nation als Adressaten theologischer Ethik bei Dumitru Stăniloae. LIT Verlag Münster. p. 23. ISBN 978-3-8258-5904-6.
- ^ Mercenari la gazetă Arhivat în , la Wayback Machine., Marius Chivu, Dilema Veche, Nr. 451 / 4-10 octombrie 2012, accesat la 7 iulie 2013
- ^ a b NICHIFOR CRAINIC – MONOGRAFIE, de Pârvănescu Geta Marcela. Citat: « Nemulțumit pentru activitatea de informatori a unor deținuți, nu a mărturisit niciodată, că, la rândul său, pentru aceeași „gamelă cu zeamă” a acceptat rolul de informator – după cum aflăm din mărturiile părintelui Zosim Oancea (Închisorile unui preot comunist), sau cele aparținând lui Teohar Mihadaș (Pe muntele Ebal). »
- ^ Niculescu, Tatiana (). Ei mă consideră făcător de minuni: Viața lui Arsenie Boca. Humanitas SA. p. 158. ISBN 978-973-50-6157-9.
- ^ Mihail Straje, Dicționar de pseudonime, alonime, anagrame, asteronime, criptonime ale scriitorilor și publiciștilor români, Editura Minerva, București, 1973, p. 180
- ^ „Tagore în România, 16 mai 1991, Conferință Sala Dalles”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ BCUB
Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Crainic, Nichifor: Memorii, vol. II: Pribeag în țara mea. Mărturii din închisoare. Memoriu- Răspuns la actul meu de acuzare, editura Muzeul Literaturii Române „Orfeu”, București.
- Gh. Al. Cazan, Istoria filosofiei românești, EDP, 1984
Bibliografie suplimentară
[modificare | modificare sursă]- Săndulescu, Al. (), Întoarcere în timp: memorialiști români, Ediția a II-a, revăzută și adăugită, București: Editura Muzeul Național al Literaturii Române, pp. 254–267
- Hasmațuchi Gabriel. Structuri filosofice în scrierile lui Nichifor Crainic. Florești, Editura Limes, ediția a 2-a, 2023, 249 p. ISBN 9786067996654
Legături externe
[modificare | modificare sursă]- Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – C
- Dicționarul Teologilor Români - Nichifor Crainic Arhivat în , la Wayback Machine., Biserica.org
- Amintiri despre Gândirea de Nichifor Crainic
- Nichifor Crainic, 4 iulie 2012, CrestinOrtodox.ro
- Nichifor Crainic - Teologul misionar printre intelectuali, 27 iulie 2012, Stelian Gombos, CrestinOrtodox.ro
- Obiectiv - Ochi albaștri la funeraliile lui Nichifor Crainic, 29 septembrie 2006, Ion Cristoiu, Jurnalul Național
- De la țăranul anonim din Bulbucata la feciorul cărturar, 1 octombrie 2011, Gabriela Lungeanu, Ziarul Lumina
- Poezia creștină a lui Nichifor Crainic, 20 august 2012, Pr. Prof. Dr. Dumitru Stăniloae, CrestinOrtodox.ro
- Poezii, romanianvoice.com
|
|
- Nașteri în 1889
- Nașteri pe 22 decembrie
- Decese în 1972
- Decese pe 20 august
- Antisemitism
- Membri titulari ai Academiei Române
- Absolvenți ai Universității din Viena
- Autori români
- Colaboratori ai Securității
- Deținuți politici români
- Doctori honoris causa ai Universității din Viena
- Fasciști creștini
- Fasciști români
- Filozofi români
- Jurnaliști români
- Legionari
- Membri ai organizației culturale Rugul Aprins
- Miniștri legionari
- Oameni din județul interbelic Vlașca
- Poeți români din secolul al XX-lea
- Politicieni români din secolul al XX-lea
- Profesori universitari români
- Revista Gândirea
- Români cunoscuți sub pseudonimele folosite
- Scriitori cunoscuți sub pseudonimele folosite
- Teologi români
- Grațieri și amnistii