bemektige
Norsk
[rediger]Verb
[rediger]bemektige seg (refleksivt) (bokmål/riksmål)
- ta, eller overta, råderetten over noe som i utgangspunktet ikke er ens eget
Etymologi
[rediger]Uttale
[rediger]Grammatikk
[rediger]Bøyning (regelrett) | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Infinitiv | Presens | Preteritum | Perfektum | Imperativ | Presens partisipp | Passiv |
|
å bemektige | bemektiger | bemektiga | har bemektiga | bemektig | bemektigende | bemektiges | (bokmål)
|
å bemektige | bemektiger | bemektiget | har bemektiget | bemektig | bemektigende | bemektiges | (bokmål/riksmål) |
Ref: Norsk ordbank
Oversettelser
[rediger]sette seg i besittelse av
|
Referanser
[rediger]- «bemektige» i nettutgaven av Bokmålsordboka / Nynorskordboka.
- «bemektige» i Det Norske Akademis ordbok (NAOB).