Jean II Le Maingre
Jean II Le Maingre | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 28. sep. 1366![]() Tours Poitiers | ||
Død | 24. juni 1421![]() Yorkshire | ||
Beskjeftigelse | Diplomat, politiker, ridder ![]() | ||
Ektefelle | Antoinette de Turenne | ||
Far | Jean Ier Le Meingre | ||
Nasjonalitet | Kongeriket Frankrike | ||
Gravlagt | Basilica of St. Martin, Tours | ||
Utmerkelser | Marskalk av Frankrike | ||
Våpenskjold | |||
![]() | |||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2a/Meister_des_Mar%C3%A9chal_de_Boucicaut_002.jpg/250px-Meister_des_Mar%C3%A9chal_de_Boucicaut_002.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/Boucicaut.svg/250px-Boucicaut.svg.png)
d'argent à l'aigle éployée de gueules becquée et membrée d'azur
Jean II Le Maingre ( gammelfransk: Jehan le Meingre), også kalt Boucicaut (født 28. august 1366 i Poitiers i Frankrike, død 21. juni 1421 i Yorkshire i England) var en fransk ridder som var marskalk av Frankrike som var kjent for sin militære dyktighet.
Liv og virke
[rediger | rediger kilde]Bakgrunn
[rediger | rediger kilde]Han var sønn av Jean I Le Maingre og tjenestegjorde som pasje ved hoffet hos Karl VI av Frankrike, og da han var 12 år fulgte han Ludvig II, hertugen av Bourbon på et felttog i Normandie.
Ridder, hærfører
[rediger | rediger kilde]Da han var 16 år, ble han slått til ridder etter slaget ved Roosebeke 27. november 1382.
I 1384 ssro han til Preussen for å slutte seg til Den tyske orden i deres krigføring mot de hedenske litauerne som konverterte deretter i 1386. Etter militære kampanjer mot maurerne i Spania og mot Toulouse i Frankrike, før han med hertugen av Bourbon vendte tilbake til Spania som hadde blitt en kampsted for hundreårskrigen før han i to år reiste rundt i middelhavsområdet.
I 1390 deltok han i en ridderturnering hvor han slo de mest kjente britiske soldatene i en-til-en kamp. Året etter reiste han tilbake til Preussen og kjempet mot hedninger i Livland og Preussen. Etter sin bemerkede innsats mot fienden i disse kampene ble han utnevnt til marskalk av Frankrike 25. desember 1391 av kong Karl VI i St. Martin-katedralen i Tours.
1396 deltok han i et felles korstog mot Det osmanske rike hvor han gikk på et stort nederlag i slaget ved Nikopolis 28. september samme år. Han ble tatt til fange hos den osmanske sultanen Bayezid I, men klarte i motsetning til de andre, å unngå å bli henrettet og løslatt etter at det var utbetalt løsepenger.
Etter å ha kommet hjem, dannet han en ridderorden og organiserte en støttestyrke til den bysantinske keiseren Manuel II Palaiologos på seks skip og 1 200 mann mot osmanene.
På bakgrunn av sine militære meritter og kjennskapen til Midtøsten ble han i 1401 utnevnt til fransk guvernør i Genova som hadde kommet under fransk kontroll av Karl VI i 1396. Han lyktes her å slå tilbake et angrep fra kong Janus av Kypros som prøvde å ta tilbake Famagusta på Kypros som hadde blitt tatt av Genova. Etter harde kamper i hele Middelhavet, klarte Genova å kjempe til seg frihet fra det franske styret.
Han vendte da tilbake til Frankrike, og ble en del av rivaliseringen mellom Burgund-fraksjonen og Orléans-fraksjonen.
Under slaget ved Agincourt i 1415 hadde han kommandoen over de fremskutte franske styrkene, men ble tatt til fange av de engelske styrkene under Henrik V og døde seks år senere i Yorkshire.
Han ble begravet i katedralen i Tours.
Litteratur
[rediger | rediger kilde]- Denis Lalande (utg.): Le Livre des faits du bon messire Jehan le Maingre, dit Boucicaut, maréschal de France et gouverneur de Jennes (= Textes littéraires français. 331, ISSN 0257-4063). Édition critique. Droz, Genf 1985.
- Denis Lalande: Jean II le Meingre, dit Boucicaut. (1366–1421). Étude d'une biographie héroïque (= Publications romanes et françaises. 184, ISSN 0079-7812). Droz, Genf 1988, (französisch).
- Albert Châtelet: L'âge d'or du manuscrit à peintures en France au temps de Charles VI et les heures du Maréchal Boucicaut. Faton, Dijon 2000, ISBN 2-87844-040-4.