Szén-hegy
Szén-hegy | |
![]() | |
Ország | ![]() |
Település | Shichahai Subdistrict |
Terület | 23 ha |
Elhelyezkedése | |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Szén-hegy témájú médiaállományokat. |
A Szén-hegy a pekingi Tiltott Várostól északra emelkedő 45 méter magas mesterséges domb, népszerű közpark, szép kilátással. Hivatalos neve is Szép Kilátás-hegy (Jingsan ( )), de a köznyelv csak Szén-hegynek, Mejsan ( )nak hívja (Méishān, 煤山), amit a helyi magyar kolónia is átvett. Egy legenda szerint ugyanis itt tárolták a császári udvar szénkészleteit, de erre a történészek nem találtak bizonyítékot.[1]
Története
[szerkesztés]A hegyet a Ming-dinasztia idején, Jung-lö ( ) császár uralkodása alatt hozták létre a Tiltott Várost körülvevő árkokból, valamint a környező mesterséges tavakból kitermelt földből.
Pontosan a palotarendszer és egyúttal a város észak-déli tengelyén helyezkedik el, több mint 230 000 négyzetméter területen.[2] A fengsuj ( ) elvek alapján az volt a feladata, hogy a császári palotát megvédje az ártó északi befolyástól.[3]
A dombon öt önálló csúcsot alakítottak ki, és mindegyikre építettek egy gyönyörű pavilont még Csien-lung kínai császár ( ) idején. Ezeket azóta számos alkalommal restaurálták.
A domb csúcsán álló Tízezer Tavasz pavilonja a belső város centruma, sokáig egyben legmagasabb pontja is volt. A domb mögötti épületben mutatták be a császárok áldozataikat őseik arcképe előtt.[4]
A domb a császári korban a Tiltott Várost körülvevő, a köznéptől ugyancsak elzárt Császárvároson belül volt, és csak az udvar használta rendezvények és pihenés céljára.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Gugun_panorama-2005-1.jpg/680px-Gugun_panorama-2005-1.jpg)
A helyhez fűződő másik legenda szerint itt követett el öngyilkosságot az utolsó Ming császár. A Li Ce-cseng ( ) vezette parasztfelkelők elől menekülve Csung-csen ( ) császár 1644. március 19-én a domb keleti oldalán felakasztotta magát egy fára. Bár a legendát a korabeli pekingi udvarban élt jezsuiták visszaemlékezései is tartalmazzák, hitelességében a szakértők egy része kételkedik.[1]
Források
[szerkesztés]- Polonyi Péter. Kína (nagyútikönyv). Panoráma. ISBN 9632432568