Steinmetz Miklós
Steinmetz Miklós | |
Született | 1913. október 4. Pécs |
Elhunyt | 1944. december 29. (31 évesen) Pestszentlőrinc |
Állampolgársága | magyar |
Foglalkozása | katona |
Kitüntetései | Honvédő Háború Érdemrend I. fokozata |
Sírhelye | Fiumei Úti Sírkert |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Steinmetz Miklós témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Steinmetz Miklós, oroszos formában Nyikolaj Sztyepanovics Steinmetz, gyakran csak Steinmetz kapitány (Pécs, 1913. október 4.[1] – Pestszentlőrinc, 1944. december 29.) a szovjet hadsereg századosa, hadikövet. Budapest ostromakor, 1944. december 29-én Rogyion Jakovlevics Malinovszkij marsall üzenetét vitte a német parancsnokságra. Halálának pontos körülményei tisztázatlanok, a történész kutatók (Gosztonyi Péter, Ungváry Krisztián[2], Mihályi Balázs) több, egymásnak erősen ellentmondó verziót publikáltak.[3]
Élete
[szerkesztés]Steinmetz István 29 éves evangélikus MÁV-mérnök és a 34 éves izraelita Steiner Ilona gyermekeként született Pécsen, a szülők megegyezése alapján a gyermek az apja vallását követte. Édesapja magas beosztású állami tisztviselőként dolgozott, majd a kommünbe került, később pedig együttműködött a Pécset megszálló szerbekkel. Amikor a szerb csapatok kivonultak, a családnak menekülnie kellett. Előbb Németországba, 1921-ben Argentínába, majd 1932-ben pedig a Szovjetunióba vándoroltak ki. Steinmetz Miklós ennek köszönthetően megtanulta a spanyol, a német majd pedig az orosz nyelvet, a Szovjetunióban pedig bekapcsolódott a Komszomol munkájába.
1936 és 1938 között „önkéntesként” harcolt a spanyol polgárháborúban a köztársaságiak oldalán, a nemzetiek győzelmét követően rövid időn belül kényszerlakhelyre internálták. Ezután a második világháborúban immár valóban önkéntes tisztként szolgált a szovjet hadseregben, Malinovszkij 2. ukrán frontjához osztották be. 1944 decemberében került Gyömrőre a 317. lövészhadosztály politikai tisztjeként.[4]
Halála
[szerkesztés]A II. ukrán hadseregcsoport megadásra szólította fel a körülzárt német csapatokat, hogy Budapest lakosságát megkímélje. Rogyion Jakovlevics Malinovszkij marsall az ultimátummal két századosát, Budán Ilja Afanaszjevics Osztapenko kapitányt, Pesten pedig Steinmetz kapitányt küldte el hadikövetként a német csapatok parancsnokságára, Karl Pfeffer-Wildenbruch SS tábornokhoz, a német csapatok főparancsnokához.[5] N. A. Nyecseporuk,[6] a 66. gárda-lövész- hadosztály helyettes törzs- főnöke volt, aki Steinmetz útjának megszervezéséért felelt. Nyecseporuk alezredes emlékezése szerint, amikor elindultak: „Steinmetz a gépkocsi mellett állt, én pedig felderítőimmel jól megerősítettem a két nagy fehér zászlót, az egyiket hátul, a másikat elől, a kocsi porvédő üvegénél.”[7][8] Steinmetz 1944. december 29-én Vecsés felől, három társával együtt egy fehér zászlós gépjárművel indult a németekhez. Literáti-Loótz Gyula, egy magyar páncéltörő ágyús század parancsnoka szemtanúként azt látta és tanúsította, hogy Pestszentlőrinc főterén a szovjet dzsip aknára futott a sakktáblaszerűen elhelyezett robbanószerkezetek egyikén, a védők ugyanis ezzel a módszerrel akarták lelassítani támadásba lendült szovjet harckocsikat. A robbanás következtében a botra erősített fehér zászló nagy ívben repült át a téren és komoly tűzpárbaj keletkezett. Steinmetz halálát a robbanás okozta, a boncolás során a testéből több repeszdarabot és két géppuskalövedéket távolítottak el.[7][9][2]
A mítoszteremtés is megindult: az Új magyar lexikonban , a Magyar életrajzi lexikonban és az Utcák, terek, emberek (1973) című kiadványban is az olvasható, hogy a németek nyitottak rájuk tüzet és a fehér zászlóval közeledő Steinmetzet és három társát meggyilkolták.[10] Ugyanez az állítás olvasható („előre megfontoltan aljas módon ölték meg a szovjet parlamentereket Budapest körzetében”) Mayer Mária tanulmányában is.[11]
Emlékezete
[szerkesztés]Magyar kapcsolatainak köszönhetően nem jeltelen tömegsírba helyezték, hanem először Ecseren, később pedig Gyömrőn temették el. Harmadik alkalommal 1946-ban a vecsési útelágazásnál a Mikus Sándor alkotta szobor alá helyezték „örök” nyugalomra. Az emlékművet 1948. december 29-én avatták fel.[12][13] Az eredetileg kétalakos emlékművet az 1956-os forradalom idején felrobbantották.[14][15] A forradalom után Mikus Sándor újraalkotta, de már csak egy egyalakos változat készült.[16][17] Az 1989-es rendszerváltást követően ismét eltávolították a szobrot, és Steinmetz földi maradványait a temetkezési intézetbe vitték. A negyedszeri temetéshez hozzájárult a szovjet követség, és az antropológiai vizsgálat során arra is fény derült, hogy a csontvázon elsődleges sérülés nem volt található. Így megállapították, hogy a kapitány halálát sem löveg-, sem pedig géppuskatűz, hanem a légnyomás okozhatta.
Pécsi szülőházának falán 1975 óta egy bronz fali kisplasztika őrzi emlékét, amelynek felirata: „E házban született Steinmetz Miklós kapitány, parlamenter. Életét áldozta hazánk felszabadulásáért.”[18]
Ecseren egy utca viseli a nevét. (Steinmetz Kapitány utca)[19]
Képek
[szerkesztés]-
Az eredeti, kétalakos emlékművet 1948 december 29-én, a haláleset negyedik évfordulóján avatták fel[20]
-
A Steinmetz szobor 1974-ben Vecsés határában, Mikus Sándor alkotása, 1958
-
Az emlékmű a Memento Parkban (2011)
-
Sirja Budapesten, a Fiumei Úti Sírkert szovjet katonai parcellájában[22]
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Születése bejegyezve a pécsi állami születési akv. 920/1913. folyószáma alatt.
- ↑ a b Hadtörténelmi közlemények – Ravasz István: Budapest hadszíntérré válásának tényezői 1944-1945-ben, epa.oszk.hu
- ↑ Ungváry Krisztián: Az ostromlott Budapest két titka, Kossuth, Budapest, 2016, ISBN 9789630984546
- ↑ Palasik Mária: Illegalitásban a Rákosi-korszakban, epa.oszk.hu
- ↑ Téglás Tivadar: Pestszentlőrinc megyei város 1936-1950, muzeum18ker.hu
- ↑ Hadtörténelmi közlemények 1967 – N. A. Nyecseporuk: A magyar föld felszabadítása, epa.oszk.hu
- ↑ a b Hadtörténelmi közlemények – Tóth Sándor: Budapest ostroma, 1975.02. 266-304 old., epa.oszk.hu
- ↑ Szolnok Megyei Néplap, 1972. április 1., Felszabadítók emlékezései , library.hungaricana.hu
- ↑ A kapitány kispesti volt, Pest Megyei Hírlap, 1992. december 11.
- ↑ Magyar életrajzi lexikon Steinmetz Miklós , arcanum.hu
- ↑ Mayer Mária: Budapest felszabadítása, epa.oszk.hu
- ↑ A szovjet parlamenterek emlékművének megkoszorúzása , filmhiradokonline.hu
- ↑ 1950. április 4. , filmhiradokonline.hu
- ↑ "Valahol el kell mondani az ünnepi beszédet" – Pótó János történész köztéri szobrainkról, magyarnarancs.hu
- ↑ Magyar hős vagy ruszki ördög? Egy baranyai srác szimbolikus tragédiája, hetek.hu
- ↑ Steinmetz kapitány, kozterkep.hu
- ↑ 1951, Vecsés, a Fő út és a Ferihegyi Repülőtérre vezető út találkozásánál, Steinmetz kapitány szobra, ilyenisvoltbudapest.hu
- ↑ Steinmetz Miklós, kozterkep.hu
- ↑ Utcakereso.hu Ecser - Steinmetz kapitány utca térkép. utcakereso.hu. (Hozzáférés: 2023. január 7.)
- ↑ Steinmetz kapitány, kozterkep.hu
- ↑ Az emlékmű felállítása előtt Steinmetz Miklós holttestét a gyömrői temetőben exhumálták és áttemették a készülő emlékmű alapzata alá.
- ↑ Kerepesi temető: Szovjet katonai parcella (A sír korábbi helyén alul látható) Archiválva 2016. március 5-i dátummal a Wayback Machine-ben, agt.bme.hu
Források
[szerkesztés]- Magyar életrajzi lexikon
- Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában
- Köztérkép
- Matthaeidesz Konrád: Parlamenter 2012. január 6., péntek
- Magyarország a második világháborúban • Lexikon A-ZS – Parlamenterek Budapesten , arcanum.hu
- Освобождение Будапешта Они хотели мира Будапешту Archiválva 2018. november 28-i dátummal a Wayback Machine-ben, pobeda.elar.ru (oroszul)
- Hadtörténelmi közlemények 1986.04. 777-795. old – P. F. Pljacsenko : Emlékeim Steinmetz kapitányról, epa.oszk.hu
- Ungváry Krisztián: Budapest ostroma, Corvina, Budapest, 2016, ISBN 9789631361155
További információk
[szerkesztés]- R. Gilicz Márta: Ifjúságunk példaképei. Válogatott bibliográfia a magyar munkásmozgalom nagy harcosairól. Bp., Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár, 1965.
- Barát Endre: A parlamenter, Ifjúsági Könyvkiadó, Budapest, 1954
- Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
- Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
- Gosztonyi Péter: Légiveszély, Budapest!, Népszava, 1989
- Gosztonyi Péter: Hadikövetek, Szemle, Brüsszel, 1963. 3. sz.
- Steinmetz kapitány legendája, youtube.com
- Mihályi Balázs: Budapest ostromának legendái, 1944–1945; Kárpátia Stúdió, Köröstárkány–Balatonfőkajár, 2022, ISBN 9789637010026
- A Szovjetunió katonái a második világháborúban
- 1913-ban született személyek
- 1944-ben elhunyt személyek
- Pécsiek
- Magyar poliglottok
- A spanyol polgárháború résztvevői
- Magyar emigránsok Németországban
- Magyar emigránsok Argentínában
- Magyar emigránsok a Szovjetunióban
- Csatában elesett magyar katonák
- A Fiumei Úti Sírkertben eltemetett személyek