S-IC
Az S-IC a NASA által az Apollo-program során használt Saturn V rakéták első fokozata volt. Létrejötte egy hosszú fejlesztési folyamat eredménye, amely egészen a második világháborús rakétafegyverig, a V–2-ig vezethető vissza. Tervezője Wernher von Braun, a Saturn rakéták atyja és az általa vezetett mérnökcsoport volt. A fokozat RP–1 jelű kerozint alkalmazott hajtóanyagként és cseppfolyós oxigént oxidálószerként. Ezzel a technikával hatalmas, kicsit több mint 3400 tonnás tolóerőt értek el a tervezők, amely hatékonyan volt képes gyorsítani a 2940 [1][2][3] tonnás starttömegű űrszerelvényt. A hatalmas tolóerőt 5 db F–1 hajtóművel állították elő.
A rakétafokozatot a Boeing repülőgépgyár építette.
Fejlesztésének története
[szerkesztés]Az '50-es évek közepéig az Egyesült Államok az atomfegyvereire és az azokat célba juttató nagy hatótávolságú óriás bombázó repülőgépekre építette katonai doktrináját, valamint arra a stratégiai elemzésre, miszerint más ország 15 éven belül nem lesz képes nukleáris fegyver kifejlesztésére. Azonban a Szovjetunió (majd kicsit később Nagy-Britannia) is atomfegyvert fejlesztett ki, sőt a szovjetek a rakétafejlesztések területén elért eredményei a repülőgép/atombomba kombinációt korszerűtlenné tették. Az USA hadvezetése ezért az addig csak kis intenzitással folyó rakétafejlesztések felgyorsítása mellett döntött. A probléma sürgető megoldása érdekében egyszerre indultak fejlesztések mindhárom amerikai haderőnemnél.
Felépítése
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/de/SaturnV_S-IC.jpg/250px-SaturnV_S-IC.jpg)
A rakétafokozat öt fő részegységből állt össze:
- Meghajtásház
- Üzemanyagtartály szerkezet
- Tartályösszekötő szerkezet
- Oxigántartály szerkezet
- Felső szoknya
A hengeres testű szerkezet alsó traktusa a meghajtásház volt, amelyben az öt darab F-1 hajtómű kapott helyet. Ennek a részegységnek a külsején kapott helyet a négy farokvezérsík is. Ezek a vezérsíkok egyben teherviselő elemek is voltak: ezekkel rögzítették az egész rakétát az indítóplatformhoz. Ennél fogva tehát ez az egység viselte az egész rakéta tömegét, és ez adta át a hajtóművek keltette tolóerőt a teljes szerkezetnek. A farokvezérsíkok a rögzítő funkció mellett a repülés során stabilizáló funkciót is betöltöttek. A henger fő szerkezeti eleme két gyűrű alakú tartóelem volt, amelyekbe a négy külső hajtóművet fogták be (egy a körbe írt négyzet csúcsain), valamint egy harmadik tartóelemet is beépítettek, amely a hossztengely mentén elhelyezett középső hajtóművet tartotta.[4]
A fő szerkezeti elemken kívül jó néhány létfontosságú alrendszert is ebbe a részegységbe építettek. Itt kapott helyet a 8 db (az Apollo–15 esetében csak 4 db) fékezőrakéta, amelyek a felszállás során, a fokozat leválása után az S-IC és az S-II véletlen összeütközését voltak hivatottak elhárítani. Belül vezették el a hajtóművenként 2 db üzemanyagvezetéket, amelyek az Üzemanyagtartály szerkezettel kötötték össze a hajtóműházat. És végül ide építették be a hőpjzsot, amely a hajtóművek hőjét tartotta távol a cseppfolyós oxigéntől, nehogy a meleg robbanást okozzon a tartályban.[5]
A meghatásház felett az üzemanyagtartály egység kapott helyet. Az egység fő alkatrésze a kb. 768 000 liter RP–1-es jelű kerozint magába fogadó tartály volt. A tartály belsejébe a hullámok, vagy örvények kialakulása ellen ható bordázatot építettek. A tartályokból indult ki az a 10 db (hajtóművenként egy pár) cső, amelyen át másodpercenként kb. 4 tonna kerozin juthatott a hajtóművekbe.
Méretek | |
---|---|
Megnevezés | Érték[6] |
Hosszúság | 42,06 m |
Átmérő | 10,06 m |
Üres tömeg | 135 218 kg |
Felszállótömeg | 2 286 217 kg |
Hajtóanyag | |
Megnevezés | Érték [7][8] |
Kerozin mennyisége | 768 438 l |
Kerozin tömege | 642 892 kg |
Oxigén mennyisége | 1 252 971 l |
Oxigén tömege | 1 477 935 kg |
Hajtómű | |
Megnevezés | Érték[6] |
Tolóerő | 38 703,16 kN |
Égési idő | 161 s |
Repülési profilja
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Apollo_11_first_stage_separation.jpg/250px-Apollo_11_first_stage_separation.jpg)
Az S-IC beindítása jelentette a Saturn V voltaképpeni startját. Az indítási folyamat 34,5 órával a rakéta indítóasztalról történő elemelkedése előtt (T - 28:00:00-nál) kezdődött.[9] A felszállási procedúra pedig 6 másodperccel a felszállás előtt indult el,[10] az oxigén-szelepek nyitásával. Először az oxidálóanyag áramlott a hajtóművek égésterébe, hogy biztos legyen a gyújtás. Ezután beindultak a hajtóművek gázgenerátorai és turbószivattyúi, amelyek a kerozint juttatták el és porlasztották az égéstérbe. A gyújtást egy hipergol (öngyulladó) oldatnak az égéstérben már jelen levő oxigén közé fecskendezésével végezték, amelyre a hajtóanyag szelepeinek nyitásával ráengedték a kerozint. Először a középső hajtóművet indították be, majd párosával a külső hajtóműveket, 0,3 másodperces időközökkel. A rakéta az ébredő tolóerő ellenére még nem mozdult, a rögzítőelemek a helyén tartották, amíg a teljes tolóerő fel nem épült mind az öt hajtóműben.
A startfolyamat a teljes tolóerő kialakulásakor elért a visszaszámlálás 0. időpontjára és az ún. visszatartó karok (a rakéta farokvezérsíkjait tartó, az egész szerelvényt szilárdan az indítóasztalhoz kötő mechanikus elemek) elfordultak és már csak a vezérsíkokon átdugott, elgyengített csavarok tartották vissza a rakétát. Ezek 0,5 másodperc alatt szakadtak el és a rakéta megmozdulhatott, ez volt a start igazi pillanata. A Saturn V ekkor gyorsulva emelkedni kezdett. Mindössze 131 métert tett meg – lényegében éppen elhagyta az indítóállás tornyát –, amikor beindult a forgási és bólintási manőver: az űrszerelvényt saját tengelye körüli forgásba vitték, stabilizálva a röptét (mint a lövedékekét szokás) és a függőleges repülést a felszínnel szöget bezáróvá állították át, amely egy hiperbolaív mentén vezetett a Föld körüli keringési pályára.
Az emelkedés 135,5 másodpercig ugyanolyan paraméterekkel történt – miközben 69 másodpercnél érte el a rakéta az ún. max Q értéket, a légköri közegellenállás legnagyobb nyomását –, ekkor a center hajtómű leállt. A külső hajtóművek a minimális üzemanyagmaradék eléréséig tovább működtek (ezt a pillanatot a négy beépített szintjelző közül kettő „üres” jelzése jelezte), hozzávetőleg még 25-30 másodpercig. A leállítást az oxigénáramlás megszüntetése okozta, a kerozináramlás leállítása csak tartalék megoldás volt. A hajtóművek leállítási parancsa egyben kiváltotta a fokozatleválasztási parancsot, a piropatronok átrobbantották a fokozatokat egymáshoz kapcsoló kötőelemeket és beindították az S-IC-re épített 8 db fékezőrakétát, amelyek 0,666 másodperces működése eltávolította a kiürült fokozatot a továbbrepülő rakétától. A művelet nagyjából 61 km magasan történt, a fokozatot a mozgási energiája még közel 50 km-re magasabbra vitte, ahonnan az egyre lassuló szerkezet visszazuhant az Atlanti-óceánba, kb. 350 kilométerre Cape Canaveral-től.[11]
Megépült példányai
[szerkesztés]Kapcsolódó szócikkek
[szerkesztés]Források
[szerkesztés]Magyar irodalom
[szerkesztés]- Dancsó Béla: Holdséta - A Holdra szállás története, Novella Kiadó Kft, Budapest, 2004. ISBN 978-963-9442-24-5
Külső hivatkozások
[szerkesztés]- Stage to Saturn – online könyv a Saturn rakétákról (angol nyelven)
- The Apollo Saturn Reference Page – leírások, adatok a Saturn rakétákról (angol nyelven)
- Saturn V (Apollo) Fact Sheet leírás, adatok a Saturn V rakétáról (angol nyelven)
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Apollo 11 Lunar Landing Mission Press Kit – Space Vehicle Weight Summary (angol nyelven). NASA. (Hozzáférés: 2010. november 26.)
- ↑ Az adat az Apollo-11 repülésre használt rakétarendszerről származik, és repülésről repülésre változó volt
- ↑ Richard W. Orloff: Apollo by the Numbers – Ground Ignition Weights (angol nyelven). NASA. (Hozzáférés: 2010. november 26.)
- ↑ S-IC First Stage (angol nyelven). Apollo Maniacs. [2008. szeptember 29-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. december 8.)
- ↑ Saturn V Stage I (S-IC) Overview – Thrust Structure (angol nyelven). NASA. (Hozzáférés: 2010. december 12.)
- ↑ a b Saturn IC (angol nyelven). Astronautix.com. (Hozzáférés: 2010. december 7.)
- ↑ Jillian O Keeffe: Saturn V Specs (angol nyelven). eHow.com. (Hozzáférés: 2010. december 8.)
- ↑ Saturn V Stage I (S-IC) Overview (angol nyelven). NASA. (Hozzáférés: 2010. december 8.)
- ↑ Dancsó Béla: The show must go on (magyar nyelven). Űrvilág.hu. (Hozzáférés: 2010. november 27.)
- ↑ Cliff Lethbridge: SATURN V (APOLLO) Fact Sheet (angol nyelven). Spaceline.org. [2010. december 1-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. november 27.)
- ↑ John Duncan: The Apollo Saturn Reference Page – FIRST STAGE (angol nyelven). NASA. [2011. július 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. november 27.)
- ↑ a b c d e f g h i j Richard W. Orloff: Apollo by the Numbers (angol nyelven). NASA. (Hozzáférés: 2010. december 12.)