Cao Vej
Cao Vej ( ) | |
220 – 266 | |
![]() | |
Általános adatok | |
Fővárosa | Hszücsang ( ) (220–226), (Lojang, ) (226–266) |
Vallás | konfucianizmus, taoizmus |
Kormányzat | |
Államforma | monarchia |
Uralkodó | császár |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Cao Vej ( ) témájú médiaállományokat. |
Cao Vej ( ) (kínaiul 曹魏) vagy Korai Vej ( ))[1][2] dinasztikus állam volt Kínában i. sz. 220 és 266 között; egyike volt annak a három államnak, amely a Három királyság korában a egyeduralomért küzdött. Cao Vej ( )t a Keleti Han-dinasztia bukásakor alapította Cao Cao hadúr és fia, Cao Pi alakította császársággá.
Neve onnan származik, hogy alapítóját az utolsó Han-császár, Hszien ( ) Vej ( ) hercegévé, majd királyává nevezte ki és Cao Cao a nevet önállósodását követően is megtartotta. A kortársak csak Vej ( )ként ismerték az államot, Cao Vej ( )nek a történetírók nevezték, hogy megkülönböztessék a többi, hasonló nevű kínai államtól. A 240-es években a kiskorú császárok melletti régensek (a Sze-ma ( ) klán tagjai) fokozatosan egyre nagyobb hatalomra tettek szert, míg végül 266-ban Sze-ma Jen ( ) lemondatta Cao Huant és császárrá kiáltva ki magát megalapította a Csin ( )-dinasztiát.
Története
[szerkesztés]A Han-dinasztia utolsó uralkodója, Xian (Hszien, ) idején (aki már csak bábcsászár volt a hadurak kezében) Észak-Kína Cao Cao kancellár uralma alá került. A császár 213-ban ráruházta a Vej ( ) hercege (kung ( )ja) címet és tíz várost is rendelkezésére bocsátott, amelyek együttes régiója megkapta a Vej ( ) nevet. Ugyanekkor Dél-Kínán két másik hadúr, Liu Pej ( ) és Szun Csüan ( ) osztozott. 216-ban Hszien ( ) előléptette Vej ( ) hercegét Vej ( ) (vazallus) királyává.[3]
Cao Cao 220-ban meghalt és címét fia, Cao Pi örökölte. Ő még ugyanabban az évben, december 11-én lemondatta Hszien ( )t és elorozta a császári trónt, megalapítva a Vej ( ) dinasztiát.[4] Liu Pej ( ) azonban maga is császárrá kiáltotta ki magát és az általa ellenőrzött területen megalapította Su Han ( ) államát. Szun Csüen ( ) egy ideig még formálisan Vej ( ) vazallusa maradt, de 222-ben függetlenedett tőle, 229-ben pedig felvette a Vu ( ) császára címet.
Az államot a kortársak csak Vej ( )ként (魏) ismerték; a későbbi történetírók Cao Vej ( )nek (曹魏) nevezték el, hogy megkülönböztessék a kínai történelem többi, hasonló nevű államától.
Cao Pi és Cao Zsuj uralma
[szerkesztés]Cao Pi hat évi uralkodás után 226-ban halt meg és fia, Cao Zsuj ( ) követte a trónon.[5] Ő 239-es haláláig kormányozta az országot. Mindketten számos háborút vívtak a két rivális állammal, Su Han ( )nal és Keleti Vu ( )val.
228 és 234 között Su Han ( ) kancellárja és régense, Csu-ko Liang ( ) öt hadjáratot is indított Vej ( ) ellen, annak nyugati határain, nagyjából a mai Kanszu ( ) és Senhszi ( ) tartományok területén. Célja az volt hogy elfoglalja a régi fővárost, Csangan ( )t, amelynek birtoklása egyúttal megnyitotta volna az utat Vej ( ) fővárosa, Lojang ( ) felé. Támadásait a Cao Csen ( ), Sze-ma Ji ( ), Csang Ho ( ) és más hadvezérek által irányított vej ( )i seregek visszaverték és az inváziók kudarcba fulladtak.
A keleti és déli határokon Keleti Vu ( )val keveredtek fegyveres konfliktusokba a 220-as és 230-as években. A legtöbb összecsapás azonban patthelyzetet hozott és egyik félnek sem sikerült jelentős területi nyereséget elkönyvelnie.
Sze-ma Ji liaotungi hadjárata
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Figure%2C_horse_%28AM_8189-12%29.jpg/220px-Figure%2C_horse_%28AM_8189-12%29.jpg)
237-ben az északkeleti Liaotung ( ) tartományban fellázadt a Vej ( )-vazallus Kungszun ( )-klán. Az ellenük küldött császári hadvezér, Kuan-csiu Csien ( ) először kénytelen volt visszafordulni az áradások miatt,[6] így a következő évben Sze-ma Ji ( ) vezette azt a 40 ezres sereget, amely leverte a felkelést.[6] Sze-ma Ji ( ) kogurjói segítséggel három hónapon át ostromolta a lázadók székhelyét, Hsziangping ( )et, amit 238 szeptember végén el is foglalt. A klán vezéreinek sikerült áttörniük az ostromlókon, de elfogták és megölték őket.[6]
A kogurjói háborúk
[szerkesztés]Nagyjából ekkoriban a megerősödött koreai Kogurjo királysága elkezdte megszállni a kínai fennhatóság alatt lévő területeket a Koreai-félszigeten.[7] A háborúskodást Kogurjo kezdte, amikor 242-ben egy kulcsfontosságú erőd megtámadásával megpróbálta elvágni a kínai kolóniákat anyaországuktól. Vej ( ) ellentámadással reagált, legyőzték a koreaiakat és 244-ben elpusztították Hvando ( ) városát.[7] A kogurjói király menekülni kényszerült, a vazallusi státuszba kényszerített törzsek függetlenedtek tőle. Bár a királyt nem fogták el és új székhelyen sikerült udvarát felállítania, de Kogurjo annyira meggyengült, hogy ezt követően fél évszázadig meg sem említették a kínai krónikákban.[8]
A Vej-dinasztia bukása
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Celadon_standing_man_figure%2C_Haidian_Museum%2C_Wei_Dynasty.jpg/220px-Celadon_standing_man_figure%2C_Haidian_Museum%2C_Wei_Dynasty.jpg)
Cao Zsuj ( ) 239-es halála után hét éves fogadott fia, Cao Fang örökölte a trónt a dinasztiába tartozó Cao Suang ( ) régenssége mellett. 249-ben Sze-ma Ji ( ) puccsal elmozdította (majd kivégeztette) Cao Suang ( )ot és ő vette át a régensi pozíciót. Ezzel a tényleges hatalom végleg kikerült a Cao család kezéből és Sze-ma Ji ( ) vált az állam urává.[9] Cao Fang báburalkodó maradt még felnőtté válását követően is. Vang Ling ( ) hadvezér fellázadt ugyan Sze-ma Ji ( ) ellen, de gyors vereséget szenvedett és kénytelen volt öngyilkosságot elkövetni. Bár Sze-ma Ji ( ) 251 szeptemberében meghalt, fia, Sze-ma Si ( ) apjának minden pozícióját megtartotta.
Cao Fang 254-ben összeesküvést szervezett Sze-ma Si ( ) megbuktatására, de habozása miatt a régens megtudta a tervét és megfosztotta őt a császári címtől. Helyére a 13 éves Cao Mao került. Kuan-csiu Csien ( ) és Ven Csin ( ) hadvezérek fellázadtak és bár a felkelést leverték, ennek során a szemműtéten átesett Sze-ma Si ( ) túlerőltette magát, sebe elfertőződött és 255 márciusában meghalt. Előtte azonban hatalmát átadta öccsének, Sze-ma Csaó ( )nak.
258-ban Sze-ma Csao ( ) sikeresen elfojtotta Csu-ko Tan ( ) hadvezér felkelését. 260-ban Cao Mao államcsínnyel próbálta visszaszerezni a hatalmat, de eközben megölték. Sze-ma Csao ( ) a 14 éves Cao Huant tette meg a Vej ( )-dinasztia ötödik császárává, aki - elődeihez hasonlóan - semmilyen tényleges hatalommal nem rendelkezett.
263-ban Vej ( ) seregei elfoglalták és annektálták a tehetetlen és inkompetens Liu San ( ) császár által vezetett Su Han ( ) államot. Ezt követően a győztes Csung Huj ( ) hadvezér és a Su Han ( )-beli Csiang Vej ( ) szervezett sikertelen összeesküvést Sze-ma Csao ( ) ellen. 263-ban Sze-ma Csao ( ) megkapta a császártól a "kilenc kitüntetést" (a legmagasabb fokú uralkodói elismerést, amelyet azonban a kínai történelemben gyakran trónbitorlás követ) és a Csin ( ) hercege címet; a következő évben ezt tovább fokozták Csin ( ) királyává. Sze-ma Csao ( ) azonban nem már nem ülhetett a császári trónra, mert 265 szeptemberében meghalt. A család munkáját legidősebb fia, Sze-ma Jen ( ) végezte be, amikor 266 februárjában lemondatta Cao Huant és császárrá kiáltva ki magát megalapította a Csin ( )-dinasztiát.[10] Cao Huan életét megkímélte, a volt császár rangjának megfelelő körülmények között élhetett 302-ben bekövetkező haláláig.[11]
Kormányzat
[szerkesztés]Vej ( ) kormányzati rendszere a korábbi Han-dinasztia módszereit követte. Cao Pi két különálló kormányzótestületet hozott létre, a Központi Felügyeletet (中書監) és a Mozgó Császári Titkárságot (行尚書臺), hogy csökkentse a Császári Titkárság (尚書臺) befolyását és megerősítse a központi kormányzatot.
Ebben az időszakban Csen Csün ( ) miniszter kilenc fokozatú rendszert vezetett be a tisztviselők számára. Ezt használták a későbbi dinasztiák is, míg a Szuj-dinasztia fel nem váltotta a császári versenyvizsga rendszerével.
Cao Pi úgy gondolta, hogy a Han-dinasztia azért bukott meg, mert a tartományi kormányzók túl sok hatalmat kaptak a kezükbe és kiestek a központi kormányzat ellenőrzése alól. Csökkentette a kormányzók szerepét (a korábbi felügyelőkére), a felügyelők pedig csak a polgári ügyeket intézhették a tartományaikban, a katonai ügyeket egy különálló személy intézte.
Kultúra
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Cao_Wei_Tomb%2C_247_AD_%2810234398714%29.jpg/220px-Cao_Wei_Tomb%2C_247_AD_%2810234398714%29.jpg)
A kínai kalligráfia "rendes írásmódja" (kaj-su ( )) valamikor a Keleti Han vége felé vagy a Cai Vej ( ) idején alakult ki, ugyanúgy mint a csien-an ( ) költészeti stílus. A kaj-su ( ) első ismert mestere egy Vej ( )-beli hivatalnok, Csung Jao ( ) volt;[12] a csien-an ( )-é pedig Cao Cao fia, Cao Cse ( ).
A Vej ( ) dinasztia igen engedékeny, liberális kultúrpolitikát folytatott, így olyan intellektuális társaságok alakulhattak meg, mint pl. a Bambuszliget hét bölcse. A Csin ( )-dinasztiától kezdve ennek a szabadságnak vége szakadt, maga Sze-ma Ji ( ) is az ortodox konfuciánusokhoz közeledett, akik gyűlölték az új társaságokat és emiatt lelkesen támogatták a Sze-ma ( ) klánt.
Uralkodók
[szerkesztés]Templomi név | Posztumusz név | Családnév (elöl) és személynév | Uralkodási idő | Korszaknév | Megjegyzés |
---|---|---|---|---|---|
(N/A) | Kao ( ) császár 高皇帝 |
Cao Teng 曹騰 |
(N/A) | (N/A) | Nem volt császár, posztumusz nevét Cao Zsuj ( ) adta neki. |
(N/A) | Taj ( ) császár 太皇帝 |
Cao Szung ( ) 曹嵩 |
(N/A) | (N/A) | Nem volt császár, posztumusz nevét Cao Pi adta neki. |
Taj-cu ( ) 太祖 |
Vu ( ) császár 武皇帝 |
Cao Cao 曹操 |
216–220 | (N/A) | Nem volt császár, posztumusz és templomi nevét Cao Pi adta neki. |
Si-cu ( ) 世祖 |
Ven ( ) császár 文皇帝 |
Cao Pi 曹丕 |
220–226 |
|
|
Lie-cu ( ) 烈祖 |
Ming császár 明皇帝 |
Cao Zsuj ( ) 曹叡 |
227–239 |
|
|
(N/A) | (N/A) | Cao Fang 曹芳 |
240–249 |
|
Detronizálása után Csi ( ) hercege (齊王) lett. A Nyugati Csin ( ) dinasztia idején utólag megkapta a Li Saoling ( ) hercege (邵陵厲公) címet is. |
(N/A) | (N/A) | Cao Mao 曹髦 |
254–260 |
|
Utólagos címe Kao-kuj ( ) hercege (高貴鄉公). |
(N/A) | Jüan ( ) császár 元皇帝 |
Cao Huan 曹奐 |
260–266 |
|
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ BSod-nams-rgyal-mtshan. The Mirror Illuminating the Royal Genealogies. Otto Harrassowitz Verlag, 80. o. (1994. július 31.). ISBN 3447035102
- ↑ szerk.: Ching-hsiung Wu: T'ien Hsia Monthly. Kelly and Walsh, 370. o. (1940)
- ↑ Cao Cao Encyclopaedia Britannica
- ↑ Cao Pi Encyclopaedia Britannica
- ↑ Cao Rui New World Encyclopedia
- ↑ a b c Achilles Fang. Chronicles of the Three Kingdoms
- ↑ a b Charles Roger Tennant. A history of Korea. Kegan Paul International, 22. o. (1996). ISBN 0-7103-0532-X
- ↑ Byington, Mark E. "Control or Conquer? Koguryǒ's Relations with States and Peoples in Manchuria," Journal of Northeast Asian History volume 4, number 1 (June 2007):93.
- ↑ Sima Yi China Knowledge
- ↑ ([泰始元年十二月]丙寅,王卽皇帝位,大赦,改元。) Zizhi Tongjian vol. 79.
- ↑ Wei Yuandi China Knowledge
- ↑ Qiu Xigui (2000). Chinese Writing. Translated by Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7, pp. 142–143
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben a Cao Wei című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.