אנטרוביאזיס
![]() | |
תחום |
מחלות זיהומיות ![]() |
---|---|
גורם |
תולעת סיכה ![]() |
תסמינים |
גירוד, עצבנות, עצירות, כאב בטן, תשישות ![]() |
טיפול | |
קישורים ומאגרי מידע | |
MeSH | D017229 |
סיווגים | |
ICD-11 |
1F65 ![]() |
![]() ![]() |
אנטרוביאזיס היא מחלה טפילית הנגרמת בגלל תולעי הסיכה, ואחד מזיהומי הטפילים הנפוצים ביותר בעולם המפותח. הוא נגרם על ידי התפשטות של תולעת הטפילית העגולה, הידועה בכינויה- מרצעית. זהו זיהום המתרחש בדרך כלל באמצעות בליעה של הביצים, עקב בעיות היגיינה כגון ידיים, מזון, או מים מזוהמים.
מאפייני המחלה
[עריכת קוד מקור | עריכה]שליש מהאנשים עם זיהום מרצעית הם אסימפטומטיים לחלוטין, כלומר ללא תסמינים גלויים למחלה. הסימפטומים העיקריים הם גירוד סביב פי הטבעת, הגירוד מתרחש בעיקר במהלך הלילה. היא נגרמת על ידי נקבות תולעי הסיכה אשר נודדות להטיל את הביצים סביב פי הטבעת. המנגנונים אשר גורמים לגירוד העז לא מובנים לחלוטין. עוצמת הגירוד משתנה, זה יכול להיות מתואר כדגדוג, שינוי בעוצמות הגירוד ואפילו כאב אקוטי. הדבר גורם לגירוד בלתי פוסק סביב פי הטבעת, מה שעלול להגדיל את הסיכוי לקריעת העור וסיבוכים כגון זיהום חיידקי משני, ובהם דלקת עור חיידקית. תסמינים כלליים הם נדודי שינה וחוסר מנוחה. חלק ניכר מהילדים סובלים מאובדן תיאבון, ירידה במשקל, עצבנות, חוסר יציבות רגשית, והרטבה (חוסר יכולת לשלוט בשלפוחית השתן).
תולעי סיכה אינן יכולות לגרום לנזק עורי. הן בדרך כלל לא מצליחות לנדוד דרך הרקמות. עם זאת, בקרב הנשים הן עשויות לעבור דרך הפות ולתוך הנרתיק, משם הן עלולות לעבור לפתח החיצוני של הרחם, והלאה לחלל רחם, לחצוצרות ולשחלות. הדבר יכול לגרום לדלקת של הפות והנרתיק. הזיהום עלול לגרום להפרשות מהנרתיק וגירוד של הפות. בנוסף לכך, תולעי סיכה יכולות להיכנס לשופכה, והן נושאות עימן חיידקי מעיים שעלולים לגרום לנזק.
הגורמים למחלה
[עריכת קוד מקור | עריכה]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9c/%D7%9E%D7%97%D7%96%D7%95%D7%A8_%D7%94%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D_%D7%A9%D7%9C_%D7%AA%D7%95%D7%9C%D7%A2%D7%99_%D7%94%D7%A1%D7%99%D7%9B%D7%94.png/220px-%D7%9E%D7%97%D7%96%D7%95%D7%A8_%D7%94%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D_%D7%A9%D7%9C_%D7%AA%D7%95%D7%9C%D7%A2%D7%99_%D7%94%D7%A1%D7%99%D7%9B%D7%94.png)
זיהום מרצעית מתפשט דרך העברת בין אדם לאדם, על ידי בליעה של ביצי מרצעית זיהומית. הביצים שורדות בתנאים של לחות לתקופה של עד שלושה שבועות. הן לא סובלות חום, אבל יכולות לשרוד בטמפרטורות נמוכות, שני שלישים מהביצים עדיין קיימות לאחר 18 שעות ב-8 מעלות צלזיוס.
לאחר שהביצים התמקמו בתחילה באזור פי הטבעת, הן מועברות בקלות למשטחים אחרים באמצעות הזיהום. פני השטח של הביצים דביקים, הביצים מועברות בקלות מההפקדה הראשונית שלהם באזור פי הטבעת לציפורניים, ידיים, בגדים ומצעים של המיטה. בנוסף לזה, הביצים עלולות להיות מועברות למזון, מים, ריהוט, צעצועים, אביזרי אמבטיה וחפצים אחרים. במשקי בית רבים ישנן חיות מחמד הנושאות את הביצים בפרוותן, בעוד שלמעשה החיות עצמן לא יידבקו. אבק המכיל ביצים יכול להיות מועף ופיזור גדול עלול להתרחש ממשטחים, למשל בניעור בגדים ומצעי מיטה. כתוצאה מכך הביצים יכולות להיכנס לפה והאף באמצעות שאיפה, ולהיבלע מאוחר יותר.
סימנים ותסמינים
[עריכת קוד מקור | עריכה]התסמין העיקרי הוא גירוד באזור פי הטבעת. זיהום מרצעית מתפשט דרך העברת בין אדם לאדם, על ידי בליעה של ביצי מרצעית זיהומית. הביצים שורדות בתנאים של לחות לתקופה של עד שלושה שבועות. הן לא סובלות חום, אבל יכולות לשרוד בטמפרטורות נמוכות, שני שלישים מהביצים עדיין קיימות לאחר 18 שעות ב-8 מעלות צלזיוס.
מחזור החיים של התולעים
[עריכת קוד מקור | עריכה]נקבות יכולות לשרוד במשך 5 עד 13 שבועות, וזכרים כ-7 שבועות.
כל מחזור החיים של תולעי הסיכה החל משלב הביצה ועד לגדילתם לאורגניזם בוגר מתרחשים במערכת העיכול האנושית של אדם אחד.
מחזור החיים מתחיל כשהאדם בולע ביצים של תולעי הסיכה. הביצים בוקעות בתריסריון (כלומר, החלק הראשון של המעי הדק).
זחלי מרצעית מתעוררים לצמוח במהירות לגודל של 140–150 מיקרומטר ונעים דרך המעי הדק לכיוון המעי הגס. במהלך נדידה זו הם משירים את עורם פעמיים והופכים לבוגרים. לאחר מכן מתרחשת הפריה של הנקבות על ידי הזכרים, בשלב זה הזכרים מתים לרוב, ותולעי הסיכה הנקבות ההרות מתיישבות בהתחלה של המעי הגס, ומתחילות לאכול את תוכנו.
כמעט כל הגוף של הנקבה ההרה מתמלא ביצים. ההערכות של מספר הביצים בנקבת מרצעית הרה נעה בין 11,000 ל-16,000 ביצים[1].
תהליך הטלת הביצים מתחיל כחמישה שבועות לאחר הבליעה הראשונית של ביצי המרצעית על ידי המארח האנושי.
נקבות תולעי הסיכה ההרות נעות דרך המעי הגס לכיוון פי הטבעת בשיעור של 12–14 סנטימטר לשעה. הן יוצאות מפי הטבעת, ותוך כדי התנועה על פני העור באזור פי הטבעת. לאחר הפקדת הביצים, הנקבות הופכות להיות אטומות ומתות. הסיבה שנקבות יוצאות מפי הטבעת היא כדי לקבל את החמצן הדרוש להבשלה של הביציות.
אבחון המחלה
[עריכת קוד מקור | עריכה]אבחנה תלויה במציאת הביצים או תולעי הסיכה המבוגרים. ביצים בודדות הן בלתי נראות לעין בלתי מזוינת, אבל ניתן לראותן באמצעות מיקרוסקופ. מצד השני, תולעי סיכה מבוגרים גלויים לעין וניתנים לגילוי בקלות, בדרך כלל בשעות הלילה כאשר הם עוברים באזור פי הטבעת, או על נייר טואלט. ניתן להצמיד נייר דבק לאזור פי הטבעת, לאסוף את הביצים ולראותם במיקרוסקופ. בדיקה זו היא מוצלחת ביותר, חשוב לעשות אותה בכל בוקר למשך כמה ימים, בגלל שהנקבות לא מטילות ביצים בכל יום, ומספר הביצים משתנה.
טיפול
[עריכת קוד מקור | עריכה]הבעיה העיקרית בטיפול במחלת האנטרוביאזיס היא שהתרופות הקיימות הורגות תולעי סיכה בוגרות אך אינן פוגעות בביצים. לכן יש לקחת את התרופות באופן מתמיד עד לחיסול כל סימנים לביצי התולעים. מינון 100 מיליגרם אחד של mebendazole ופעם נוספת אחרי שבוע, נחשב לבטוח ביותר, והוא בדרך כלל יעיל עם שיעור ריפוי של 96%. בכל מקרה יש להיוועץ ברופא.
מניעה ובקרה
[עריכת קוד מקור | עריכה]זיהום מרצעית לא ניתן למנוע לחלוטין בגלל מספר סיבות. זאת בשל השכיחות של הטפיל והקלות של העברתם דרך בגדים מלוכלכים בלילה, ביצים הנישאים באוויר, ריהוט מזוהם, צעצועים וחפצים אחרים. זיהום עלול להתרחש בשכבות הגבוהות ביותר של חברה, שבהן היגיינה האישית והתזונתית הן בדרך כלל גבוהות. פעולות מנע סובבת סביב היגיינה אישית וניקיון סביבת המגורים. האמצעים העיקריים הם שמירת ציפורניים קצרות, שטיפה וקרצוף ידיים ואצבעות בקפדנות, במיוחד אחרי עשיית הצרכים ולפני ארוחות. החלפת כיסויי מיטה, החלפה של מגבות הידיים לעיתים קרובות. מזון צריך להיות מכוסה כדי להגביל את הזיהום עם ביצי הטפיל שמקורן באבק. לחומרי ניקוי ביתיים יש השפעה מועטת על ביצי המרצעית, והם אינם מהווים פתרון לבעיה.
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]סרטון המתאר גילוי תולעי סיכה בגוף האדם, סרטון באתר יוטיוב
- מידע אודות המחלה, המרכז לטיפול ומניעת מחלות (ארצות הברית) (באנגלית)