pienokainen
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]pienokainen (38)
- vauva, pieni lapsi
- Pitkähiuksinen, pinkkitakkinen pullea Petri-pienokainen pyyhälsi perjantaina punaisella pulkalla pusikkoon Parkanon Pahkalassa, Pirkanmaalla.
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈpie̯noˌkɑi̯nen/
- tavutus: pie‧no‧kai‧nen
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | pienokainen | pienokaiset |
genetiivi | pienokaisen | pienokaisten pienokaisien |
partitiivi | pienokaista | pienokaisia |
akkusatiivi | pienokainen; pienokaisen |
pienokaiset |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | pienokaisessa | pienokaisissa |
elatiivi | pienokaisesta | pienokaisista |
illatiivi | pienokaiseen | pienokaisiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | pienokaisella | pienokaisilla |
ablatiivi | pienokaiselta | pienokaisilta |
allatiivi | pienokaiselle | pienokaisille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | pienokaisena (pienokaisna) |
pienokaisina |
translatiivi | pienokaiseksi | pienokaisiksi |
abessiivi | pienokaisetta | pienokaisitta |
instruktiivi | – | pienokaisin |
komitatiivi | – | pienokaisine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | pienokaise- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
pienokais- |
Etymologia
[muokkaa]johdos sanasta pieni