Kasvot kuvastimessa
Kasvot kuvastimessa | |
---|---|
![]() Elokuvan juliste. |
|
Ohjaaja | Ralf Rubin |
Käsikirjoittaja |
Ralf Rubin Ossi Skurnik |
Tuottaja | Ralf Rubin |
Säveltäjä | Kalevi Hartti |
Kuvaaja | Ossi Skurnik |
Leikkaaja | Ossi Skurnik |
Pääosat |
Airi Honkaniemi Tauno Majuri Mirja Karisto Kalevi Hartti |
Valmistustiedot | |
Valmistusmaa | Suomi |
Ensi-ilta | 1953 |
Kesto | 73 min |
Alkuperäiskieli | suomi |
Aiheesta muualla | |
IMDb | |
Elonet | |
Kasvot kuvastimessa on Ralf Rubinin ohjaama elokuva vuodelta 1953.
Ossi Skurnikin kuvaustyyli ja amatöörinäyttelijöiden käyttö viittaavat italialaiseen neorealismiin.[1][2] Elokuvan päähenkilö kokee kovia kohtaloita, ja peilin särkymisen symboliikkaa käytetään useaan otteeseen.[3]
Näyttelijät
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Airi Honkaniemi | … | Inkeri Harju |
Tauno Majuri | … | lääkäri |
Mirja Karisto | … | Ulla Rainto |
Kalevi Hartti | … | Veikko Syvärinen |
Jalmari Parikka | … | romukauppias |
Aili Valli | … | neiti Kaarela, suojeluvalvoja |
Erkki Holm | … | |
Uolevi Lönnberg | … | Kaarlo Virtanen |
Ilmari Louko | … | valokuvaaja |
Maria Braithwaite | … | Inkerin äiti |
Erkki Ertama | … | Vittorio, italialainen merimies |
Hellevi Selvilä | … | Maria Laine |
Valentina Hietala | … | opettaja |
Sirkka Breider | … | koulun opettaja |
Aje Klinthe | … | tyttökodin johtaja |
Veikko Laihanen | … | kuppilan pitäjä |
Ritva Karisto | … | tyttö tyttökodissa |
Leila Lehtonen | … | tyttö tyttökodissa |
Ossi Skurnik | … | mies ravintolassa |
Tuotanto
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Ohjaaja Ralf Rubin toimi aikaisemmin Suomen Filmiteollisuuden mainospäällikkönä. Kuvaaja Ossi Skurnik oli tutustunut elokuvan tekemiseen Roomassa.[1] Kasvot kuvastimessa oli Suomen ensimmäinen mykkäkameralla kuvattu[4] ja jälkiäänitetty elokuva.[1][2] Rubin teki muutamia lyhytelokuvia ja tämän elokuvan lisäksi Osmo Lampisen kanssa toisen pitkän, Kesäyön lapset.[1]
Vastaanotto
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Aikalaisarvioissa elokuvalle annettiin varovaista kiitosta, mutta monien puutteiden sanottiin kuitenkin näyttäytyvän niin käsikirjoituksessa kuin yleisenä avuttomuutenakin.[1] Myöhempien televisioesitysten yhteydessä esitetyissä kritiikeissä ei elokuvaa ole toisaalta pidetty erityisen laadukkaana, vaan sen arvo on nähty ainoastaan harvinaisuudessa.[3] Toisaalta siitä on sanottu, että se on kiinnostava ja kokeellinenkin moraliteetti, jonka symboliikka ja neorealismin vaikutteet kutkuttavat,[2] ja siitä saattaisi olla ainesta kulttielokuvaksi[4] (Arto Pajukallio, Helsingin Sanomat).
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]
|