дъімъ
Skočit na navigaci
Skočit na vyhledávání
staroslověnština
[editovat]etymologie
[editovat]Z praslov. *dỳmъ; paradigma přízvuku (a);[1] rod mužský; o-kmenová deklinace.
Srov. čes. dým; sloven. dym; pol., hluž., dluž. dym; rus. дым, ды́ма; ukr. дим; bulh. дим; srbochorv. dȉm; slovin. dìm, díma.[2]
podstatné jméno
[editovat]- rod mužský
- o-kmenová deklinace
skloňování
[editovat]Substantivum | singulár | duál | plurál |
---|---|---|---|
nominativ | дъімъ | — | — |
genitiv | дъіма | — | — |
dativ | дъімѹ | — | — |
akuzativ | дъімъ | — | — |
vokativ | дъімє | — | — |
lokál | дъімѣ | — | — |
instrumentál | дъімомь | — | — |
význam
[editovat]- dým, kouř
- ꙗкожє ищазаѥтъ дъімъ • тако ищєзнѫтъ – Jakož rozehnán bývá dým, tak zmizejí. [Ž 67 (68), 3 – PsSin]