Serie A
Serie A 2024/2025 | |
Konfederace | ![]() (Italská fotbalová federace) |
---|---|
Datum založení | 1898 - Campionato Italiano di Football |
První sezóna | 1898 |
Počet týmů v soutěži | 20 |
Stupeň v pyramidě | 1 |
Nižší soutěž(e) | Serie B (2. fotbalová liga) Serie C (3. fotbalová liga) |
Domácí pohár | Coppa Italia (Italský fotbalový pohár) Supercoppa italiana (Italský fotbalový superpohár) |
Evropské poháry | LM 2024/25 Inter – od zákl. skupiny Milán – od zákl. skupiny Juventus – od zákl. skupiny Atalanta – od zákl. skupiny Boloňa – od zákl. skupiny EL 2024/25 Řím – od zákl. skupina Lazio – od zákl. skupina EKL 2024/25 Fiorentina – od 4. předkola |
Úřadující mistr | Inter |
Poslední vítěz | Inter (2023/24) |
Nejúspěšnější klub | Juventus (36 titulů) |
https://www.legaseriea.it/it |
Serie A (oficiálně známá jako Serie A Enilive) je nejvyšší italská fotbalová soutěž. Hlavním sponzorem soutěže je společnost Enilive. Založena byla v roce 1929 a plynule navázala na předchozí italské celonárodní soutěže (hrané od roku 1898), jejichž vítězové mohou počítat tituly z nich získané. V Serii A hraje 20 týmů, 3 nejhorší sestupují do Serie B a nejlepší tým získá italský titul, takzvané Scudetto. Nejvíce ligových titulů má Juventus, který jich má na kontě 36 (mimo odebrané z let 2005 a 2006).
Soutěž je tvořena celkem 20 týmy, z nichž první dva týmy postupují přímo do Ligy mistrů UEFA. Třetí tým pak postupuje do 4. předkola (play-off) této soutěže. Čtvrtý a pátý tým postupují do 4. předkola respektive 3. předkola Evropské ligy UEFA. Další místo ve 4. předkole Evropské lize zaujímá vítěz Coppa Italia, to může v případě kvalifikace finalistů do pohárů jiným způsobem připadnout šestému týmu v lize. V případě, že vítěz Coppy Italia se kvalifikuje do pohárů jiným způsobem, do Evropské ligy jde finalista. Ten se zařadí do 3. předkola a pátý tým v lize ho nahradí v předkole čtvrtém. Tři nejhorší týmy soutěže sestupují do Serie B, druhé nejvyšší soutěže. Vítěz soutěže má také právo startovat v italském superpoháru zvaném Supercoppa italiana, kde ho vyzve vítěz Coppa Italia.
V ročníku 2011/12 se rozhodlo o držiteli titulu tak, že poprvé od korupční aféry v roce 2006 a návratu ze Serie B se stal mistrem Juventus FC, který si tak oficiálně připsal již 28. vítězství v soutěži. V sezoně 2012/13 titul obhájil. Vicemistrem se stal SSC Neapol. Dominance Juventusu pokračovala i v sezoně 2013/14, kdy získal již třetí titul v řadě a celkově třicátý.
Historie
[editovat | editovat zdroj]Počátky fotbalu v Itálii
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Genoa_1893.png/220px-Genoa_1893.png)
Podobně jako do dalších zemí jižní Evropy (např. Turecko, Španělsko), přinesli fotbal i do Itálie přistěhovalci z Velké Británie. Prvním oficiálně založeným sportovním klubem, hrajícím z části fotbal, byl v roce 1893 janovský klub Genoa CFC. A podobně jako jinde, byla i zde expanza tohoto sportu velmi rychlá. V roce 1897 vznikla soutěž pořádaná přistěhovalci a v roce 1898 byla založena Italská fotbalová federace (FIGC). Jako sídlo si vybrala Turín a jejími členy se staly 4 severoitalské kluby — Genoa CFC, FBC Torinese, Internazionale Torino a Reale Società Ginnastica Torino. A tyto čtyři týmy se staly účastníky prvního oficiálního Italského fotbalové mistrovství v roce 1898, jehož vítězem a zároveň držitelem prvního oficiálního titulu pro mistra Itálie se stal Genoa CFC.
V následujících dvou ročnících (1899, 1900) se přidaly i další celky jako UC Sampdoria, AC Milán nebo Juventus FC. Genoa CFC dokázal vyhrát šest ze sedmi úvodních ročníků soutěže a jeho nadvládu dokázal narušit jen AC Milán (1901) a ukončit ji musel až Juventus FC (1905). V roce 1905 se také Italská fotbalová federace (FIGC) stala právoplatným členem FIFA.
Po neplánované pauze zapříčiněné I. světovou válkou obliba fotbalu v této zemi ještě vzrostla. Následkem bylo částečné oddělení soutěže pod CCI, čili svaz sdružující menší kluby. V sezoně 1921/22 tak máme dvě rovnocenné soutěže, které vyhráli FC Pro Vercelli 1892 (FIGC) a USD Novese (CCI). Následující sezonu byl tento exces ukončen a svazy i jejich soutěže sloučeny pod FIGC. V sezoně 1923/24 získal svůj 9. titul Genoa CFC a stanovil rekord platný až do roku 1958. V ročníku 1926/27 došlo k několika vážným sportovním přestupkům týmu Torino FC, zejména pak v zápase s Juventus FC, ze kterého se v roce 1906 odštěpil. Jako trest mu byl odebrán jeho první titul a místo italského mistra zůstalo poprvé neobsazeno.[1]
Fotbalová éra před založením Serie A je specifická dominancí dvou klubů, které dohromady získali 16 titulů — Genoa CFC a FC Pro Vercelli 1892. Nikdo jiný nezískal více než 3 mistrovské tituly. Oba tyto týmy však titul v Serii A (1929 - dodnes) doposud nezískali.
Založení Serie A (1929 - 1943)
[editovat | editovat zdroj]V létě roku 1929 se činovníci FIGC rozhodli, že skoncují s nejasnou strukturou fotbalových soutěží na území Itálie a sjednotí ho na klasický ligový formát. Ze dvou skupin soutěže Divisione Nazionale 1928-1929 postoupilo 18 nejlepších (z každé 9) týmů do nově vzniklé Serie A. Bylo rozhodnuto, že soutěž zůstane nadále otevřená a dva nejhorší týmy z ročníku sestoupí do Serie B a naopak. Nově vzniklý formát nejvíce ze všeho vyhovoval týmům ze severní části Itálie, zejména pak ze sousedících provincií Piemont a Lombardie. Čtyři nejslavnější kluby, které tyto provincie reprezentují (Juventus FC, Torino FC, AC Milán a FC Internazionale Milano), dohromady získali 56 titulů během prvních 70 ročníků Serie A a drží zde naprostou dominanci.
Juventus FC se jako první mohl pyšnit vítězstvím v 5 ročnících v řadě (Quinquennio d'oro), což bylo krátce po založení Serie A mezi lety 1931-1935. Během meziválečného období změnil klub FC Internazionale Milano název na Associazione Sportiva Ambrosiana (sloučením s Unione Sportiva Milanese). Pod tímto názvem získal 3 mistrovské tituly, které mu po rozdělení a opětovnému přejmenování v roce 1946 zůstaly zachovány. Během tohoto období měli také kluby ze severozápadu silnou konkurenci v týmu Bologna FC 1909, který získal 4× titul a dvakrát triumfoval ve slavném Mitropa Cupu (Středoevropském poháru).
Druhá polovina 20. století a úspěchy v evropských pohárech (1946 - 2000)
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/Sivori%2C_Charles%2C_Boniperti.jpg/220px-Sivori%2C_Charles%2C_Boniperti.jpg)
Po skončení II. světové války tentokrát nastává dynastie druhého z turínských klubů - Torino FC, který ovládl první čtyři poválečné ročníky. Na konci jeho éry opět stál největší rival Juventus FC, který se pozvolna blížil na čelo tabulky v počtu mistrovských titulů. Jeho chvíle nastala v roce 1952, kdy vyrovnal tým Genoa CFC a v sezoně 1957/58 se ziskem jubilejního 10. titulu osamostatnil v čele. Stejně tak, jak prestižní je v Itálii nosit na dresu nášivku Scudetto (pro mistra soutěže), je prestižní právo našít si nad logo hvězdu (Stella) za 10 titulů. A právě Juventus FC byl prvním vyvoleným a především vhodným týmem v Evropě pro nápad politika Umberto Agnelli, jehož myšlenka ovládla mnoho zemí, jako Turecko, Německo a další.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/Ajman_1968-08-25_stamp_-_Inter_Milan.jpg/220px-Ajman_1968-08-25_stamp_-_Inter_Milan.jpg)
Od roku 1955, kdy byly založeny evropské poháry, považujeme italské kluby jako jedny z nejlepších v Evropě. AC Milán zvítězil v sezoně 1962/63 v Poháru mistrů evropských zemí a dvěma triumfy ho následoval FC Internazionale Milano. V sezoně 1960/61 zase ovládlo AS Roma Veletržní pohár. Hned úvodní ročník Poháru vítězů pohárů ovládla ACF Fiorentina. Podobným stylem se pokračovalo celá 60. a 70. léta, kdy Italské kluby získali celkem 12 velkých mezinárodních trofejí, včetně Interkontinentálního poháru v podání FC Internazionale Milano (1964, 1965) a AC Milán (1969).
A právě v tomto období nastává v Serii A nejznatelnější odskok v dominanci velké trojky, čili FC Internazionale Milano a zejména pak AC Milán a Juventus FC. Tyto tři kluby jsou doposavad jediné, kterým se podařilo získat zlatou hvězdu za 10 mistrovských titulů. Po Juventusu se to podařilo nejprve, v roce 1966, týmu FC Internazionale Milano a v roce 1979 se přidal i AC Milán. Vzhledem k těmto faktům jsou 60. léta označována jako La Grande Inter, volně přeloženo nadvláda Interu v Itálii i v Evropě.
Klub | Stella | Dosažení |
---|---|---|
Juventus FC | ![]() ![]() ![]() |
1958, 1982, 2014 |
Inter Milán | ⭐️⭐️ | 1966, 2024 |
AC Milán | ![]() |
1979 |
Ke konci 20. století se k životu probudil gigant jménem AC Milán. Počátek můžeme najít v roce 1986, kdy do povadlého AC přichází pozdější politická superstar Silvio Berlusconi, který jako prezident klubu získal obdiv i cenné trofeje. Během následujících sezon najdeme milánský klub pětkrát ve finále PMEZ a Ligy mistrů UEFA. Z toho hned 3× úspěšně. V domácí lize získává dalších 6 titulů a dostává se na kótu 16 vítězství. Zdatně mu konkuruje i Juventus FC, který byl prvním klubem, co zvítězil ve třech nejvýznamnějších evropských soutěžích (Pohár mistrů evropských zemí, Pohár UEFA, Pohár vítězů pohárů), čehož dosáhl v roce 1985 a je doposud jediným klubem, kterému se podařilo získat titul ve všech 6 mezinárodních soutěžích, jakých se může evropský klub účastnit (navíc Superpohár UEFA, Pohár Intertoto a Interkontinentální pohár). U dosažených úspěchů turínského klubu musíme zmínit i zisk druhé zlaté hvězdy Stella za zisk 20. mistrovského titulu, z roku 1982. Neopomenutelná je i naprostá dominance italských klubů ve druhé nejvýznamnější soutěži UEFA - Poháru UEFA. V období mezi lety 1989—1999 zaznamená Itálie neuvěřitelných 14 finálových účastí svých mužstev, z toho hned 8 vítězných. Nic podobného v dějinách mezinárodního fotbalu nenajdeme.
Nejnovější historie poznamenaná korupční aférou (2000 - dodnes)
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a7/A.C._Milan_lifting_the_European_Cup_after_winning_the_2002%E2%80%9303_UEFA_Champions_League_-_20030528.jpg/220px-A.C._Milan_lifting_the_European_Cup_after_winning_the_2002%E2%80%9303_UEFA_Champions_League_-_20030528.jpg)
Do nového tisíciletí vstupovala Serie se známkou jedné z nejlepších evropských soutěží, což vždy dokazovalo i postavení na žebříčku UEFA.[2] V roce 2000 vydala FIFA žebříček nejlepších klubů 20. století a Itálie měla zástupce na sedmém (Juventus FC), děleném devátém (AC Milán) i děleném dvanáctém (FC Internazionale Milano) místě.[3] Žebříček fotbalových historiků IFFHS posuzoval kontinenty zvlášť a možná proto se italské kluby umístily ještě výše. V hodnocení evropských klubů za 20. století se Juventus umístil na 2. místě, AC Milán na 4. místě a Internazionale na 6. místě, což dělá z italských klubů ty nejúspěšnější.[4]
V Serii A se zatím dočasně usadili na trůnu římské kluby SS Lazio (2000) a AS Roma (2001), ale od sezony 2001/02 panuje nepřetržitě velká trojka. V Lize mistrů pošesté vítězí AC Milán, který ve finále ročníku 2002/03 poráží Juventus FC, s Pavlem Nedvědem v sestavě (pro trest však nemohl nastoupit), po penaltovém rozstřelu. Poprvé v historii soutěže se ve finále utkaly dva italské kluby a toto setkání znamenalo pro Juve již pátou finálovou porážku. Juventus FC Si spravil chuť v domácí lize, kde vítězí dvakrát za sebou (2002, 2003).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f6/Franco_Carraro.jpg/150px-Franco_Carraro.jpg)
Korupční aféra 2006
[editovat | editovat zdroj]Rozvíjející se hegemonii Juventusu ještě jednou narušil AC Milán, který zvítězil v sezoně 2003/04. Poté pro následující dva ročníky znovu převzal mistrovskou "taktovku" Juventus. Jenže se nemohl radovat dlouho. V květnu roku 2006 začala italská Policie, na základě telefonních odposlechů, rozplétat jeden z největších fotbalových korupčních skandálů v historii. Vážně bylo zapleteno celkem šest klubů ze Serie A i Serie B. Obviněni byli Juventus FC, AC Milán, ACF Fiorentina, SS Lazio, Reggina Calcio a Atletico Arezzo (Serie B). První obětí byl předseda svazu FIGC Franco Carraro, který odstoupil z funkce. Krátce poté byly vyneseny tresty.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Il_biscione_e_l%27fc_Internazionale_al_Bernabeu.jpg/220px-Il_biscione_e_l%27fc_Internazionale_al_Bernabeu.jpg)
Největší trest dostal Juventus FC. Mistru Serie A ze sezon 2004/05 a 2005/06 byl odebrán prvně zmíněný titul a z druhé sezony odečteno všech 91 získaných bodů. Tím pádem klesl na poslední místo soutěže a poprvé ve své historii sestoupil do Serie B.[5] Navíc mu bylo znemožněno startovat v Lize mistrů 2006/07 a odečteno 30 bodů pro ročník 2006/07, kdy startoval v Serii B. AC Milán přišel o 44 bodů a klesl na pozici mimo účast v Lize mistrů 2006/07 a pro ročník 2006/07 přišel o 15 bodů. Ostatním týmům byly odečteny body v nadcházející sezoně a znemožněn start v evropských pohárech.
Ze vzniklé situace vytěžil nejvíce jediný nezapletený z velké trojky - FC Internazionale Milano. Na úvod mu připadl titul ze sezony 2005/06, kdy původně skončil na 2. místě. Ale hlavně přišel o největší soupeře pro následující roky. A naskytnutou možnost využil znamenitě. Jako třetí klub v historii dokázal 5× v řadě zvítězit v Serii A a postupně převzal i pozici nejsilnějšího italského klubu v evropských pohárech. Juventus se sice vrátil hned po první sezoně v Serii B, kterou vyhrál se ziskem 94 bodů (oficiálně 85 bodů, protože se mu u odvolací komise podařilo snížit trest ze 30 na pouhých 9 bodů), ale ne v takové síle, v jaké Serii A opouštěl. Síla Interu gradovala v sezoně 2009/10, kdy pod vedením José Mourinha popáté v řadě získal mistrovský titul (s počtem 18 se posunul před AC Milán) a potřetí v historii triumfoval v Lize mistrů UEFA. V prosinci ještě získal trofej pro Mistra světa klubů 2010.
V sezoně 2010/11 zvítězil AC Milán a dotáhl se na dělené druhé místo s FC Internazionale Milano. A poprvé od návratu ze Serie B se mohl radovat i Juventus FC, který v sezoně 2011/12 získal oficiální 28. titul. Téměř neohrožená dominance Juventusu trvá i díky krizi obou milánských klubů dodnes, protože dokázal obhájit titul i v sezónách 2012/13, 2013/14 a 2014/15, takže nyní má již 31 titulů Serie A 2014/15. V roce 2015 navíc dokázal Juventus postoupit až do finále Ligy mistrů UEFA, kde nakonec podlehl týmu FC Barcelona.
Vývoj podle počtu účastníků
[editovat | editovat zdroj]- 1929/30 – 1933/34: 18 týmů
- 1934/35 – 1942/43: 16 týmů
- 1946/47: 20 týmů
- 1947/48: 21 týmů
- 1948/49 – 1951/52: 20 týmů
- 1952/53 – 1966/67: 18 týmů
- 1967/68 – 1987/88: 16 týmů
- 1988/89 – 2003/04: 18 týmů
- 2004/05: 20 týmů
Mistři
[editovat | editovat zdroj]- 1898:
Genoa (1. titul)
- 1899:
Genoa (2.)
- 1900:
Genoa (3.)
- 1901:
Milán (1.)
- 1902:
Genoa (4.)
- 1903:
Genoa (5.)
- 1904:
Genoa (6.)
- 1905:
Juventus (1.)
- 1906:
Milán (2.)
- 1907:
Milán (3.)
- 1908:
Pro Vercelli (1.)
- 1909:
Pro Vercelli (2.)
- 1909/10:
Inter (1.)
- 1910/11:
Pro Vercelli (3.)
- 1911/12:
Pro Vercelli (4.)
- 1912/13:
Pro Vercelli (5.)
- 1913/14:
Casale (1.)
- 1914/15:
Genoa (7.)
- 1915–1919: Kvůli válce se soutěž nehrála.
- 1919/20:
Inter (2.)
- 1920/21:
Pro Vercelli (6.)
- 1921/22 FIGC:
Novese (1.)
- 1921/22 CCI:
Pro Vercelli (7.)
- 1922/23:
Genoa (8.)
- 1923/24:
Genoa (9.)
- 1924/25:
Boloňa (1.)
- 1925/26:
Juventus (2.)
- 1926/27: Titul neudělen (Turín)
- 1927/28:
Turín (1.)
- 1928/29:
Boloňa (2.)
- 1929/30:
Ambrosiana (3.)
- 1930/31:
Juventus (3.)
- 1931/32:
Juventus (4.)
- 1932/33:
Juventus (5.)
- 1933/34:
Juventus (6.)
- 1934/35:
Juventus (7.)
- 1935/36:
Boloňa (3.)
- 1936/37:
Boloňa (4.)
- 1937/38:
Ambrosiana-Inter (4.)
- 1938/39:
Boloňa (5.)
- 1939/40:
Ambrosiana-Inter (5.)
- 1940/41:
Boloňa (6.)
- 1941/42:
Řím (1.)
- 1942/43:
Turín (2.)
- 1943–1945: Kvůli válce se soutěž nehrála.
- 1945/46:
Turín (3.)
- 1946/47:
Turín (4.)
- 1947/48:
Turín (5.)
- 1948/49:
Turín (6.)
- 1949/50:
Juventus (8.)
- 1950/51:
Milán (4.)
- 1951/52:
Juventus (9.)
- 1952/53:
Inter (6.)
- 1953/54:
Inter (7.)
- 1954/55:
Milán (5.)
- 1955/56:
Fiorentina (1.)
- 1956/57:
Milán (6.)
- 1957/58:
Juventus (10.)
- 1958/59:
Milán (7.)
- 1959/60:
Juventus (11.)
- 1960/61:
Juventus (12.)
- 1961/62:
Milán (8.)
- 1962/63:
Inter (8.)
- 1963/64:
Boloňa (7.)
- 1964/65:
Inter (9.)
- 1965/66:
Inter (10.)
- 1966/67:
Juventus (13.)
- 1967/68:
Milán (9.)
- 1968/69:
Fiorentina (1.)
- 1969/70:
Cagliari (1.)
- 1970/71:
Inter (11.)
- 1971/72:
Juventus (14.)
- 1972/73:
Juventus (15.)
- 1973/74:
Lazio (1.)
- 1974/75:
Juventus (16.)
- 1975/76:
Turín (7.)
- 1976/77:
Juventus (17.)
- 1977/78:
Juventus (18.)
- 1978/79:
Milán (10.)
- 1979/80:
Inter (12.)
- 1980/81:
Juventus (19.)
- 1981/82:
Juventus (20.)
- 1982/83:
Řím (2.)
- 1983/84:
Juventus (21.)
- 1984/85:
Verona (1.)
- 1985/86:
Juventus (22.)
- 1986/87:
Neapol (1.)
- 1987/88:
Milán (11.)
- 1988/89:
Inter (13.)
- 1989/90:
Neapol (2.)
- 1990/91:
Sampdoria (1.)
- 1991/92:
Milán (12.)
- 1992/93:
Milán (13.)
- 1993/94:
Milán (14.)
- 1994/95:
Juventus (23.)
- 1995/96:
Milán (15.)
- 1996/97:
Juventus (24.)
- 1997/98:
Juventus (25.)
- 1998/99:
Milán (16.)
- 1999/00:
Lazio (2.)
- 2000/01:
Řím (3.)
- 2001/02:
Juventus (26.)
- 2002/03:
Juventus (27.)
- 2003/04:
Milán (17.)
- 2004/05: Titul odebrán (Juventus)
- 2005/06:
Inter (14.)
- 2006/07:
Inter (15.)
- 2007/08:
Inter (16.)
- 2008/09:
Inter (17.)
- 2009/10:
Inter (18.)
- 2010/11:
Milán (18.)
- 2011/12:
Juventus (28.)
- 2012/13:
Juventus (29.)
- 2013/14:
Juventus (30.)
- 2014/15:
Juventus (31.)
- 2015/16:
Juventus (32.)
- 2016/17:
Juventus (33.)
- 2017/18:
Juventus (34.)
- 2018/19:
Juventus (35.)
- 2019/20:
Juventus (36.)
- 2020/21:
Inter (19.)
- 2021/22:
Milán (19.)
- 2022/23:
Neapol (3.)
- 2023/24:
Inter (20.)
Celková statistika
[editovat | editovat zdroj]- Juventus FC 2005 - titul odebrán (korupční aféra 2006), 2006 - titul odebrán (korupční aféra v 2006)
- Torino FC 1927 - titul odebrán z důvodu sportovních přestupků
Klub | Tituly | Vítězné ročníky |
![]() |
36 | 1905, 1926, 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1950, 1952, 1958, 1960, 1961, 1967, 1972, 1973, 1975, 1977, 1978, 1981, 1982, 1984, 1986, 1995, 1997, 1998, 2002, 2003, |
![]() |
20 | 1910, 1920, 1930, 1938, 1940, 1953, 1954, 1963, 1965, 1966, 1971, 1980, 1989, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2021, 2024 |
![]() |
19 | 1901, 1906, 1907, 1951, 1955, 1957, 1959, 1962, 1968, 1979, 1988, 1992, 1993, 1994, 1996, 1999, 2004, 2011, 2022 |
![]() |
9 | 1898, 1899, 1900, 1902, 1903, 1904, 1915, 1923, 1924 |
![]() |
7 | |
![]() |
7 | 1925, 1929, 1936, 1937, 1939, 1941, 1964 |
![]() |
7 | 1908, 1909, 1911, 1912, 1913, 1921, 1922 |
![]() |
3 | 1942, 1983, 2001 |
![]() |
3 | 1987, 1990, 2023 |
![]() |
2 | 1974, 2000 |
![]() |
2 | 1956, 1969 |
![]() |
1 | 1970 |
![]() |
1 | 1914 |
![]() |
1 | 1922 |
![]() |
1 | 1991 |
![]() |
1 | 1985 |
Nejvíce sezon v lize
[editovat | editovat zdroj]Jedná se o kompletní seznam klubů, které se zúčastnily 92 sezon 1. italské fotbalové ligy od sezóny 1929/30 až do sezóny 2024/25 (tučně označené).
- 93 sezon:
Inter
- 92 sezon:
Juventus,
Řím
- 91 sezon:
Milán
- 87 sezon:
Fiorentina
- 82 sezon:
Lazio
- 81 sezon:
Turín
- 79 sezon:
Neapol
- 78 sezon:
Boloňa
- 66 sezon:
Sampdoria
- 64 sezon:
Atalanta
- 57 sezon:
Janov
- 52 sezon:
Udinese
- 44 sezon:
Cagliari
- 34 sezon:
Verona
- 30 sezon:
Bari,
Vicenza
- 29 sezon:
Palermo
- 28 sezon:
Parma
- 26 sezon:
Triestina
- 23 sezon:
Brescia
- 19 sezon:
Lecce,
SPAL
- 18 sezon:
Livorno
- 17 sezon:
Catania,
Chievo,
Empoli
- 16 sezon:
Ascoli,
Padova
- 14 sezon:
Benátky,
Como
- 13 sezon:
Alessandria,
Cesena,
Modena,
Novara,
Perugia
- 12 sezon:
Pro Patria
- 11 sezon:
Foggia,
Sassuolo
- 10 sezon:
Avellino
- 9 sezon:
Reggina,
Siena
- 8 sezon:
Cremonese,
Lucchese,
Piacenza,
Sampierdarenese
- 7 sezon:
Catanzaro,
Mantova,
Pescara,
Pisa,
Varese
- 6 sezon:
Pro Vercelli
- 5 sezon:
Messina,
Salernitana
- 4 sezony:
Casale
- 3 sezony:
Crotone,
Frosinone,
Lecco,
Legnano,
Monza,
Reggiana,
Spezia
- 2 sezony:
Ancona,
Benevento,
Ternana
- 1 sezona:
Carpi,
Pistoiese,
Treviso
Statistiky fotbalistů v Serii A
[editovat | editovat zdroj]Nejvíce utkání
[editovat | editovat zdroj]Pozice | Země | Hráč | Období | Kluby | Utkání |
---|---|---|---|---|---|
1. | ![]() |
Gianluigi Buffon | 1995-2021 | (168) Parma, (489) Juventus | 657 |
2. | ![]() |
Paolo Maldini | 1984-2009 | (647) Milán | 647 |
3. | ![]() |
Francesco Totti | 1992-2017 | (619) Řím | 619 |
4. | ![]() |
Javier Zanetti | 1995-2014 | (615) Inter | 615 |
5. | ![]() |
Gianluca Pagliuca | 1987-2007 | (198) Sampdoria, (165) Inter, (206) Bologna, (23) Ascoli | 592 |
6. | ![]() |
Dino Zoff | 1961-1983 | (4) Udinese, (93) Mantova, (143) Neapol, (330) Juventus | 570 |
7. | ![]() |
Samir Handanovič | 2004-2006, 2007–2023 | (182) Udinese, (3) Treviso, (1) Lazio, (380) Inter | 565 |
8. | ![]() |
Pietro Vierchowod | 1980-2000 | (30) Como, (28) Fiorentina, (30) Řím, (358) Sampdoria, (21) Juventus, (16) Milán, (79) Piacenza | 562 |
9. | ![]() |
Fabio Quagliarella | 1999-2023 | (55) Turín, (33) Ascoli, (277) Sampdoria, (73) Udinese, (34) Neapol, (84) Juventus | 556 |
10. | ![]() |
Roberto Mancini | 1981-2000 | (30) Bologna, (424) Sampdoria, (87) Lazio | 541 |
Nejvíce branek
[editovat | editovat zdroj]Pozice | Země | Hráč | Období | Kluby | Zápasy | Branky |
---|---|---|---|---|---|---|
1. | ![]() |
Silvio Piola | 1929-1954 | (51) Pro Vercelli, (143) Lazio, (10) Juventus, (70) Novara | 537 | 274 |
2. | ![]() |
Francesco Totti | 1992-2017 | (250) Řím | 619 | 250 |
3. | ![]() |
Gunnar Nordahl | 1948-1958 | (210) Milán, (15) Řím | 291 | 225 |
4. | ![]() |
Giuseppe Meazza | 1929-1947 | (197) Inter, (9) Milán, (10) Juventus | 367 | 216 |
![]() ![]() |
José Altafini | 1958-1976 | (120) Milán, (71) Neapol, (25) Juventus | 459 | 216 | |
6. | ![]() |
Antonio Di Natale | 2002-2016 | (18) Empoli, (191) Udinese | 445 | 209 |
7. | ![]() |
Roberto Baggio | 1985-2004 | (39) Fiorentina, (78) Juventus, (12) Milán, (22) Bologna, (9) Inter, (45) Brescia | 452 | 205 |
8. | ![]() |
Ciro Immobile | 2008- | (5) Janov, (27) Turín, (169) Lazio | 356 | 201 |
9. | ![]() |
Kurt Hamrin | 1956-1971 | (8) Juventus, (20) Padova, (150) Fiorentina, (9) Milán, (3) Neapol | 400 | 190 |
10. | ![]() |
Giuseppe Signori | 1991-2004 | (11) Foggia, (107) Lazio, (3) Sampdoria, (67) Bologna | 344 | 188 |
![]() |
Alessandro Del Piero | 1993-2012 | (188) Juventus | 478 | 188 | |
![]() |
Alberto Gilardino | 1999-2017 | (3) Piacenza, (5) Verona, (50) Parma, (36) Milán, (52) Fiorentina, (19) Janov, (13) Bologna, (10) Palermo | 514 | 188 |
Nejvíce branek vstřelil v sezoně 2007 - 2008 Alessandro Del Piero, když si připsal 21 branek. V sezoně 2008 - 2009 vstřelil nejvíce branek Zlatan Ibrahimovič, když se trefil 25 krát. Antonio Di Natale se mohl pyšnit titulem nejlepší střelec Serie A v sezoně 2009-2010 s 28 brankami. V ročníku 2011 - 2012 se stal nejlepším střelcem ligy s 28 góly Zlatan Ibrahimović. V sezóně 2012 - 2013 se stal nejlepším střelcem Edinson Cavani z Neapole, který vstřelil 29 branek. [6]
Od sezony 2015 - 2016 drží rekord v počtě gólů v jedné sezoně Gonzalo Higuaín s 36 góly. Stejný počet gólů zaznamenal v sezoně 2019 - 2020 Ciro Immobile.
Nejvíce získaných titulů
[editovat | editovat zdroj]Statistika trenérů v Serii A
[editovat | editovat zdroj]Nejvíce utkání
[editovat | editovat zdroj]Pozice | Země | Trenér | Období | Kluby | Utkání |
---|---|---|---|---|---|
1. | ![]() |
Carlo Mazzone | 1974-2006 | (145) Ascoli, (71) Fiorentina, (55) Catanzaro, (68) Lecce, (90) Cagliari, (102) Řím, (4) Neapol, (106) Bologna, (34) Perugia, (102) Brescia, (15) Livorno | 792 |
2. | ![]() |
Nereo Rocco | 1947-1977 | (137) Triestina, (204) Padova, (280) Milán, (136) Turín, (30) Fiorentina | 787 |
3. | ![]() |
Giovanni Trapattoni | 1974-2000 | (36) Milán, (402) Juventus, (162) Inter, (21) Cagliari, (68) Fiorentina | 689 |
4. | ![]() |
Nils Liedholm | 1963-1997 | (213) Milán, (30) Varese, (60) Fiorentina, (332) Řím, (9) Verona | 644 |
5. | ![]() |
Giuseppe Viani | 1947-1968 | (40) Salernitana, (38) Lucchese, (76) Palermo, (179) Bologna, (306) Milán | 639 |
6. | ![]() |
Fulvio Bernardini | 1949-1971 | (35) Řím, (187) Fiorentina, (77) Lazio, (136) Bologna, (146) Sampdoria | 581 |
7. | ![]() |
Gian Piero Gasperini | 2007- | (232) Janov, (3) Inter, (22) Palermo, (307) Atalanta | 564 |
8. | ![]() |
Luciano Spalletti | 1997-2023 | (34) Empoli, (28) Sampdoria, (17) Benátky, (117) Udinese, (211) Řím, (76) Inter, (76) Neapol | 559 |
9. | ![]() |
Francesco Guidolin | 1993-2014 | (10) Atalanta, (102) Vicenza, (186) Udinese, (129) Bologna, (90) Palermo, (38) Parma | 555 |
10. | ![]() |
Walter Mazzarri | 2004–2024 | (114) Reggina, (76) Sampdoria, (157) Neapol, (49) Inter, (79) Turín, (32) Cagliari | 509 |
- Trenér tučně napsaný je stále aktivní.
Nejvíce získaných titulů
[editovat | editovat zdroj]Pozice | Země | Trenér | Kluby | Počet titulů |
---|---|---|---|---|
1. | ![]() |
Giovanni Trapattoni | Juventus (1976/77, 1977/78, 1980/81, 1981/82, 1983/84, 1985/86), Inter (1988/89), | 7 |
2. | ![]() |
Massimiliano Allegri | Milán (2010/11), Juventus (2015/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19) | 6 |
3. | ![]() |
Fabio Capello | Milán (1991/92, 1992/93, 1993/94, 1995/96), Řím (2000/01) | 5 |
![]() |
Marcello Lippi | Juventus (1994/95, 1996/97, 1997/98, 2001/02, 2002/03) | 5 | |
5. | ![]() |
Carlo Carcano | Juventus (1930/31, 1931/32, 1932/33, 1933/34) | 4 |
![]() |
Antonio Conte | Juventus (2011/12, 2012/13, 2013/14), FC Inter Milán (2020/21) | 4 |
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ 1927: Lo scudetto di nessuno [online]. [cit. 2012-05-30]. Dostupné online. (italsky)(italsky)
- ↑ UEFA rankings [online]. UEFA.com [cit. 2012-05-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ The FIFA Club of the Century [PDF]. FIFA, 23.12.2000 [cit. 2012-05-31]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu. (anglicky)
- ↑ El Club del Siglo de Europa [online]. IFFHS, 10.10.2009 [cit. 2012-05-31]. Dostupné online. (španělsky)
- ↑ Juventus přišel o tituly a jde s Fiorentinou a Laziem do 2. ligy [PDF]. [cit. 2012-05-14]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-04.
- ↑ Nejlepší střelci Serie A, FotbalPortal.cz (česky)
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Serie A na Wikimedia Commons
- Zpravodajství ze Serie A