Movité archeologické prameny
Vzhled
Movité archeologické prameny jsou takové prameny, které se dají přemístit na rozdíl od nemovitých pramenů, které se přemístit nedají (val, zásobní jáma, pozůstatky domů).[1]
Rozdělení movitých archeologických pramenů
[editovat | editovat zdroj]- Artefakty – předměty, které byly záměrně vyrobené nebo upravené člověkem (např. nástroje, nádoby, zbraně, šperky, domy)[1][2][3]
- Ekofakty – předměty, které vznikly nezáměrným působením člověka jako vedlejší produkt jeho činnosti (např. výrobní odpad, vyšlechtěné plodiny, kulturní krajina)[1][2][3]
- Přírodní prameny – prameny, které mohou nést informace o lidském světe v minulosti, ale člověk je nijak neovlivnil (např. vzorky pylu nebo drobné fauny, vypovídající o přírodním prostředí)[1][2][3]
Dělení artefaktů podle surovin
[editovat | editovat zdroj]- kámen (štípaná, broušená a vrtaná industrie – pazourky, hlavice seker…)
- dřevo (obydlí, nábytek, části složených nástrojů – sekeromlat, kopí…)
- kosti a paroží (zbraně – nože, harpuny, palice; šperky – náhrdelníky; ostatní - píšťaly, sošky…)
- zvířecí kůže (oděv, obuv, obydlí…)
- hlína (keramické nádoby, mazanice, stavební keramika...)
- kovy (měď, cín, bronz, zlato, platina, stříbro, olovo, železo… – různé nástroje, nádoby, ozdoby...)
- sklo (skleněné nádoby, šperky)
- dřevěné uhlí (používané k tavbě kovů)[4]
Dělení ekofaktů
[editovat | editovat zdroj]- kulturní plodiny (pšenice, hrách, len, čočka ...)
- výrobní odpad (odštěpky kamenů, uhlíky z ohniště, struska)
- pozůstatky domácích zvířat (hovězí dobytek, ovce, kozy, prasata, psi)
- pozůstatky člověka (kosti, zuby)[4]
Dělení přírodních pramenů[4]
[editovat | editovat zdroj]- malakofauna (ulity, lastury…)
- pylová zrna
- rostlinné makrozbytky (zbytky rostlin, které lze pozorovat okem)
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d KUNA, Martin a BRŮŽEK Jaroslav: Archeologie pravěkých Čech. 1, Pravěký svět a jeho poznání. Praha: Archeologický ústav AV ČR, 2007.
- ↑ a b c NEUSTUPNÝ, Evžen. Teorie archeologie. 1. vyd. Plzeň: Aleš Čeněk, 2010. 319 s. ISBN 978-80-7380-244-8.
- ↑ a b c NEUSTUPNÝ, Evžen. Metoda archeologie. Plzeň: Aleš Čeněk, 2007. 206 s. ISBN 978-80-7380-075-8.
- ↑ a b c [1] PODBORSKÝ, Vladimír: Úvod do studia archeologie. Brno: Masarykova univerzita, 2012.