Ferenc Nopcsa
Ferenc baron Nopcsa | |
---|---|
![]() | |
Nejvyšší hofmistr císařovny Alžběty | |
Ve funkci: 1868 – 1894 | |
Předchůdce | Alfred hrabě Königsegg-Aulendorf |
Nástupce | Franz hrabě Bellegarde |
Člen Sněmovny magnátů | |
Ve funkci: 1885 – 1904 | |
Narození | 14. března 1815 nebo 15. března 1815 General Berthelot |
Úmrtí | 24. června 1904 (ve věku 89 let) Săcel |
Titul | svobodný pán (1856) |
Rodiče | László Nopcsa |
Profese | politik a důstojník |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ferenc svobodný pán Nopcsa (německy Franz Freiherr Nopcsa von Felsö-Szilvás, maďarsky báró felsőszilvási Nopcsa Ferenc) (14. března 1815 Alsófarkadin, dnes General Berthelot, Rumunsko – 24. června 1904 Szacsal, dnes Săcel, Rumunsko) byl uherský šlechtic, rakousko-uherský politik a dvořan. Po službě v armádě působil ve státních službách a v letech 1868–1894 byl nejvyšším hofmistrem císařovny Alžběty. Získal titul barona a stal se členem Sněmovny magnátů, jako hofmistr císařovny byl nositelem řady zahraničních vyznamenání.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Pocházel ze staré šlechtické rodiny ze Sedmihradska připomínané od 14. století.[1] Jeho otcem byl státní úředník Ladislav (László) Nopcsa (1794–1884),[2] strýc Alex (Elek) Nopcsa (1775-1862) byl sedmihradským dvorským kancléřem. Ferenc studoval na vídeňské Tereziánské akademii a v roce 1834 vstoupil jako poručík do armády k 2. dragounskému pluku knížete Schwarzenberga.[3] V roce 1836 byl povýšen na nadporučíka[4] a později dosáhl hodnosti kapitána (1842), souběžně byl v letech 1840–1842 komorníkem arcivévody Ferdinanda Karla.[5] V roce 1846 armádu opustil a poté žil v soukromí. Věnoval se především cestování, delší dobu pobýval v Itálii, kde v archivech studoval prameny k maďarské historii. Pobýval také na rodových statcích v Sedmihradsku. V jeho rodišti Alsófarkadin nechal otec v polovině 19. století postavit menší klasicistní zámek (obec byla po první světové válce přejmenována na General Berthelot na počest francouzského generála Henriho Berthelota, který se angažoval v maďarsko-rumunské válce v roce 1918).[6]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0f/Nopcsa_kast%C3%A9ly_-_Szacsal.jpg/220px-Nopcsa_kast%C3%A9ly_-_Szacsal.jpg)
Po obnovení parlamentního systému v Rakouském císařství se v roce 1861 vrátil do státních služeb a v letech 1861–1867 zastával funkci vrchního župana Hunyadské župy (dnes Hunedoara v Rumunsku).[7] V letech 1867–1868 působil krátce jako státní sekretář na uherském ministerstvu a latere (zastoupení uherské vlády ve Vídni).[8] Poté byl povolán k císařskému dvoru do Vídně a v letech 1868–1894 zastával funkci nejvyššího hofmistra císařovny Alžběty.[9][10]
V roce 1894 odešel na vlastní žádost do výslužby a zbytek života strávil v ústraní na rodovém sídle v Săcelu, kde také zemřel.[11] Byl svobodný a bezdětný.
Jeho mladší nevlastní bratr Elek (Alexis, 1848–1918) sloužil v armádě, poté byl poslancem uherského zemského sněmu a nakonec byl jmenován dědičným členem Sněmovny magnátů.[12] Rodový majetek rozšířil sňatkem s hraběnkou Matyldou Zelenskou (1852–1938).[13][14] Z jejich potomstva vynikl syn Ferenc (1877–1933), cestovatel, spisovatel a paleontolog.
Tituly a ocenění
[editovat | editovat zdroj]V roce 1841 byl jmenován císařským komořím[15] a ve funkci císařovnina nejvyššího hofmistra obdržel v roce 1868 titul c. k. tajného rady s nárokem na oslovení Excelence. Spolu s otcem a strýcem byl v roce 1856 povýšen do stavu svobodných pánů v Rakouském císařství, s mladším nevlastním bratrem Elekem pak v roce 1874 obdržel ještě baronát pro Uherské království.[16] Vzhledem k dlouholeté službě u dvora císařovny Alžběty ji často doprovázel na cestách do zahraničí a získal řadu ocenění od panovníků různých zemí. Mimo jiné byl také čestným rytířem Maltézského řádu.[17] V roce 1885 byl jmenován doživotním členem uherské Sněmovny magnátů.[18][19]
velkokříž Leopoldova řádu (Rakousko-Uhersko)
Řád bílého orla I. třídy (Rusko)
Řád červené orlice I. třídy (Německo)
velkodůstojník Řádu čestné legie (Francie)
velkokříž Řádu růže (Brazílie)
Řád Osmanie I. třídy (Osmanská říše)
Řád lva a slunce I. třídy (Persie)
velkokříž Řádu sv. Mořice a Lazara (Itálie)
velkokříž Konstantiniánského řádu svatého Jiří (Království obojí Sicílie)
velkokříž Řádu Františka I. (Království obojí Sicílie)
velkokříž Řádu svatého Josefa (Toskánsko)
velkokříž Danebrožského řádu (Dánsko)
velkokříž Záslužného řádu bavorské koruny (Bavorsko)
velkokříž Řádu sv. Michaela (Bavorsko)
velkokříž Řádu Leopoldova (Belgie)
velkokříž Řádu Spasitele (Řecko)
velkokříž Řádu rumunské hvězdy (Rumunsko)
velkokříž Řádu svatého Řehoře Velikého (Papežský stát)
velkokříž Řádu Kristova (Portugalsko)
velkokříž Řádu neposkvrněného početí Panny Marie (Portugalsko)
velkokříž Řádu Takova (Srbsko)
Řád svatého Vladimíra IV. třídy (Rusko)
velkokříž Řádu zähringenského lva (Bádensko)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Dějiny rodu Nopcsa dostupné online
- ↑ László Nopcsa na webu geni.com dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthumes 1835; Vídeň, 1835; s. 336 dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthumes 1837; Vídeň, 1837; s. 338 dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthumes 1842; Vídeň, 1842; s. 338 dostupné online
- ↑ Zámek Nopcsů Alsófarkadin dostupné online
- ↑ Hof- und Staatshandbuch des österreichischen Kaiserthumes für das Jahr 1866; Vídeň, 1866; s. 517 dostupné online
- ↑ Hof- und Staatshandbuch des österreichischen Kaiserthumes für das Jahr 1868; Vídeň, 1868; s. 520 dostupné online
- ↑ Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1874; Vídeň, 1874; s. 35 dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser 1891; Gotha, 1891; s. 617 dostupné online
- ↑ Historie zámku Szacsal (Săcel) dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser 1913; Gotha, 1913; s. 652–653 dostupné online
- ↑ Elek Nopcsa na webu geni.com dostupné online
- ↑ KOBLASA, Pavel: Uherská šlechta v nových časech; České Budějovice, 2011; s. 34, 71 ISBN 978-80-254-9315-1
- ↑ Hof- und Staats-Schematismus des österreichischen Kaiserthums für das Jahr 1842; Vídeň, 1842; s. 97 dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches taschenbuch der freiherrlichen Häuser 1884; Gotha, 1884; s. 593–595 dostupné online
- ↑ Přehled řádů a vyznamenání in: Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1894; Vídeň, 1894; s. 37 dostupné online
- ↑ KOBLASA, Pavel: Uherská šlechta v nových časech; České Budějovice, 2011; s. 14–15 ISBN 978-80-254-9315-1
- ↑ Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1901; Vídeň, 1900; s. 856 dostupné online
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Uherští šlechtici
- Rakouští šlechtici
- Rakousko-uherští politici maďarské národnosti
- Členové Sněmovny magnátů
- Tajní radové
- Císařští komoří
- Nositelé Řádu Leopoldova
- Rytíři Řádu bílého orla
- Nositelé Řádu červené orlice
- Velkodůstojníci Řádu čestné legie
- Nositelé Řádu Osmanie
- Nositelé Řádu růže
- Nositelé Řádu slunce a lva
- Nositelé Řádu sv. Mauricia a sv. Lazara
- Nositelé Řádu Takova
- Nositelé Řádu Spasitele
- Nositelé Řádu rumunské hvězdy
- Nositelé Řádu svatého Řehoře Velikého
- Nositelé Řádu neposkvrněného početí Panny Marie z Vila Viçosa
- Nositelé Řádu Leopolda (Belgie)
- Rytíři Řádu konstantiniánských rytířů svatého Jiří
- Nositelé Řádu svatého Vladimíra
- Nositelé Řádu Dannebrog
- Nositelé Záslužného řádu bavorské koruny
- Nositelé Řádu svatého Josefa
- Nositelé Řádu Františka I.
- Nositelé Řádu zähringenského lva
- Maltézští rytíři
- Narození 14. března
- Narození v roce 1815
- Úmrtí 24. června
- Úmrtí v roce 1904