Josef Beran
Služebník Boží prof. ThDr. Josef kardinál Beran, dr. h. c. mult. | |
---|---|
Kardinál-kněz 33. pražský arcibiskup 21. primas český | |
![]() Josef Beran (jako římský student, asi 1911) | |
Církev | římskokatolická |
Provincie | česká |
Arcidiecéze | pražská |
Jmenování | 4. listopadu 1946 |
Předchůdce | Karel Kašpar |
Nástupce | František Tomášek |
Titulární kostel | Santa Croce in via Flaminia |
Heslo | „Eucharistia et labor“ „Eucharistie a práce“ |
Znak | ![]() |
Svěcení | |
Kněžské svěcení | 10. června 1911 světitel Pietro Respighi |
Biskupské svěcení | 8. prosince 1946 světitel Saverio Ritter 1. spolusvětitel Mořic Pícha 2. spolusvětitel Antonín Eltschkner |
Kardinálská kreace | 22. února 1965 kreoval Pavel VI. |
Titul | kardinál-kněz |
Vykonávané úřady a funkce | |
Zúčastnil se | |
Osobní údaje | |
Datum narození | 29. prosince 1888 |
Místo narození | Plzeň![]() |
Datum úmrtí | 17. května 1969 (ve věku 80 let) |
Místo úmrtí | Řím![]() |
Příčina úmrtí | rakovina plic |
Místo pohřbení | Bazilika svatého Petra (do 2018) Katedrála svatého Víta (od 2018) |
Národnost | česká |
Rodiče | Josef Beran a Marie Beranová |
Povolání | ![]() |
Alma mater | Papežská univerzita Urbaniana |
Řády a ocenění | ![]() ![]() ![]() |
Svatořečení | |
Začátek procesu | 2. dubna 1998 |
Titul svatého | arcibiskup a kardinál |
Atributy | biskupská roucha |
![]() ![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Josef Jaroslav Beran (29. prosince 1888 Plzeň[1] – 17. května 1969 Řím) byl katolický duchovní a teolog, 33. arcibiskup pražský a primas český v letech 1946–1969 a od roku 1965 kardinál.
Byl politickým vězněm nacismu i komunismu, komunistický režim mu navíc po většinu času znemožnil spravovat diecézi. Po jmenování kardinálem prožil poslední roky svého života jako vyhnanec ve Vatikánu.
Po úmrtí jej kardinál Šeper označil za druhého svatého Vojtěcha.[2] Jako jedinému Čechovi se mu dostalo pocty být pohřben po boku 91 papežů v kryptě svatopetrské baziliky ve Vatikánu s více než sto hroby.[3] Paradoxně se tak stalo v důsledku komunistického režimu v Československu, který zakázal převoz jeho ostatků do vlasti. Transport se uskutečnil až v demokratickém zřízení během dubna 2018, kdy byly ostatky uloženy v kapli sv. Anežky České ve svatovítské katedrále. V roce 1998 byl zahájen proces jeho blahořečení.
Život
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/eb/Rodina_Beranov%C3%BDch.jpg/220px-Rodina_Beranov%C3%BDch.jpg)
Narodil se v Plzni v rodině učitele Josefa Berana a jeho ženy Marie, rozené Lindauerové (neteře významného malíře Bohumíra (Gottfrieda) Lindauera), při křtu dostal jména Josef Jaroslav, za kmotry mu byli školník Josef Beneš a jeho žena Rozálie Benešová rozená Krásná. Josef Beneš byl bratr jeho babičky Terezie Lindauerové rozené Benešové.
Vzdělání a činnost do 2. světové války
[editovat | editovat zdroj]Vystudoval plzeňské gymnázium, poté se stal alumnem České koleje v Římě (Bohemicum, dnešní Nepomucenum, 1907–1912). Po vysvěcení na kněze (1911) pokračoval ve studiu teologie (doktorát 1912). V letech 1912–1917 působil jako kaplan (Chyše, Prosek u Prahy, Praha), dále působil nejprve jako učitel a posléze ředitel na ženském učitelském ústavu sv. Anny (1917–1928). Od roku 1928 vyučoval jako docent pastorální teologii na Teologické fakultě UK, v roce 1932 se stal profesorem teologie. V této době byl též rektorem pražského arcibiskupského kněžského semináře (od roku 1932).
V roce 1942 byl po atentátu na Heydricha zatčen a vězněn na Pankráci a v koncentračních táborech Terezín a Dachau. Zde byl vězněn mimo jiné společně s páterem Richardem Henkesem (roku 2019 blahořečen). V koncentračním táboře Dachau byl prvně zařazen mezi metaře. S ostatními zametal hlavní třídu, která vedla od lágru do města Dachau. Zde si na „toho flanďáka“ zasedl surový kápo, ale ještě větším tyranem byl neustálý hlad. V červnu [zdroj?!] si polepšil díky známostem s německými vězni a díky nim se dostal do výrobny vitamínových prášků pro SS[zdroj?]. Dr. Beran tam v koutě pracoval mimo jiné vedle starého bolševika Franty Lemona z Dubí u Kladna[zdroj?]. V roce 1943 proběhla v koncentračním táboře Dachau velká epidemie břišního tyfu, kterým se dr. Beran také nakazil. Po velkém boji s infekcí přežil s pouhými 45 kilogramy váhy. Zesláblý byl přeložen do táborové punčochárny, kde se starci a invalidy zašíval ponožky[zdroj?]. Po zákroku z Vatikánu[zdroj?] se začalo s kněžími lépe zacházet[zdroj?]. Dr. Beran se dostal do táborové kanceláře, kde pracoval jako písař[zdroj?]. Tady tajně přepisoval lágrové statistiky a data, které předával přátelům k uschování. Když vypukla aféra rakouského kněze Lenze a jeho tajně psané knihy, musel dr. Beran kancelář opustit. Tuto knihu totiž ukrýval. Byl převeden do zeleninového skladiště a tam hlídal brambory, určené pro rodiny SS a pro Himmlera.[zdroj?] Bramborami tajně zásoboval své spoluvězně. 29. dubna byl koncentrační tábor Dachau osvobozen americkou armádou a dr. Beran se tak dočkal svobody.
Pronásledování režimem
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Arcibiskupsk%C3%BD_semin%C3%A1%C5%99_a_Beran%C5%AFv_pomn%C3%ADk.jpg/220px-Arcibiskupsk%C3%BD_semin%C3%A1%C5%99_a_Beran%C5%AFv_pomn%C3%ADk.jpg)
Dne 4. listopadu 1946 jej papež Pius XII. jmenoval arcibiskupem pražským (vysvěcen 8. prosince téhož roku). Po komunistickém převratu v roce 1948 odmítl podřídit církev komunistické moci, vystoupil proti komunisty zřízené podvratné „Katolické akci“ a exkomunikoval a suspendoval kněze Josefa Plojhara (a s ním i několik dalších), který přes jeho přísný zákaz přijal místo v komunistické vládě. Přes enormní nátlak státu exkomunikaci nikdy neodvolal. V roce 1951 ji z Plojhara na nátlak komunistické vlády sňal pražský kapitulní vikář, na což ovšem neměl patřičné pravomoci (kromě toho Plojhar obdržel další exkomunikace). Plojhar Beranovi zákrok proti své osobě nikdy nezapomněl a systematicky využíval svého vlivu na komunistickou proticírkevní politiku k prosazení maximálních restrikcí vůči arcibiskupovi. Například když vláda v roce 1956 jednala o Beranově propuštění z internace, Plojhar byl striktně proti.[4]
V letech 1949–1963 byl protiprávně internován StB na různých místech Československa, nejprve v Arcibiskupském paláci v Praze (1949–1951) a posléze jinde (Roželov, Růžodol, Paběnice, Mukařov, Radvanov). Během internace byl neustále sledován a StB se na něj pokoušela sehnat či vyrobit kompromitující materiály. Mimo jiné jednu dobu tajně přimíchávala do nápojů a jídla pro arcibiskupa a řeholnici, která se o něj starala, afrodiziaka v naději, že bude mít příležitost natočit nějaké kompromitující scény. Ovšem akce skončila debaklem, neboť nejenže nedosáhla úspěchu, ale arcibiskup nakonec příslušníka StB, který ho tajně natáčel, přistihl.[5]
Odjezd do Říma
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7f/Praha_socha_kardin%C3%A1la_Berana_2.jpg/220px-Praha_socha_kardin%C3%A1la_Berana_2.jpg)
V roce 1963 byl propuštěn z internace, bylo mu však zakázáno zdržovat se v Praze a vykonávat arcibiskupský úřad. 25. února 1965 jej papež Pavel VI. jmenoval kardinálem titulu Santa Croce in via Flaminia. Stát povolil arcibiskupu Beranovi odjet ze země do Říma na slavnostní předání kardinálského klobouku s úmyslem, že už mu nedovolí vrátit se do země. Komunističtí představitelé státu však arcibiskupa buďto uvedli v omyl nebo nemluvili dost jasně. Beran byl přesvědčen, že se bude moci vrátit. Že tomu tak není, se dověděl až po jednání s nimi od Agostina Casaroliho. Ten mu sdělil, že Svatý otec ponechává rozhodnutí na něm. Dodal také, že pokud odjede, bude snad možné nahradit kolaborujícího pražského kapitulního vikáře za biskupa věrného Římu. Poté se Beran rozhodl, pro dobro své diecéze, do Říma odjet.[6]
Ve Vatikánu se kardinál Beran zapojil do práce Druhého vatikánského koncilu. 20. září 1965 na něm vystoupil s projevem O svobodě svědomí,[7] v němž odmítl hmotný nebo duševní nátlak, nutící člověka jednat proti jeho svědomí, a žádal jasné a bezvýhradné vyhlášení zásady náboženské svobody. Tento požadavek odůvodnil historickou zkušeností (z období komunistického útlaku a událostmi v 15. a 17. století), kdy podle jeho názoru útisk svobody svědomí vedl k pokrytectví, lži a jiným mravním neřestem, vážně ohrožujícím víru. Předpokládal, že takové vyhlášení zahanbí ty, kdo utlačují Církev, a povede k jejich obrácení. Velmi opatrně se také pokusil apelovat na koncil, aby se zastal pronásledovaných křesťanů, a navrhl, aby deklarace Dignitatis humanae byla doplněna o jasný požadavek na osvobození kněží i laiků vězněných pro svoji víru, umožnění svobodného výkonu úřadu biskupů a kněží a usnadnění jejich spojení se Svatým stolcem. Tato jeho snaha však nebyla úspěšná, koncil se k otázce křesťanů pronásledovaných komunistickými totalitními režimy nevyjádřil a deklarace Dignitatis humanae o navrhované formulace doplněna nebyla.
V Římě kardinál Beran založil České náboženské středisko Velehrad. Jeho sekretářem byl po celou dobu jeho působení v Římě pozdější pomocný biskup pražský Jaroslav Škarvada a česko-římský teolog a pozdější profesor Papežské Lateránské univerzity Karel Skalický.
Po sebevraždě Jana Palacha přednesl ve vatikánském rádiu projev, ve kterém neschválil Palachův čin, ale vyzdvihl jeho ideály.[8] Za tento projev byl kritizován prosovětským listem Zprávy.[9]
Závěr života
[editovat | editovat zdroj]Kardinál Beran zemřel 17. května 1969 na rakovinu plic[10] v Papežské koleji Nepomucenum v Římě, kde bydlel.
Převoz ostatků do vlasti
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/Josef_Cardinal_Beran_transfer_to_Prague_2018-04-21_5.jpg/220px-Josef_Cardinal_Beran_transfer_to_Prague_2018-04-21_5.jpg)
Když kardinál Beran zemřel, komunistická vláda nepovolila převoz těla do vlasti. Papež Pavel VI. rozhodl, že kardinál Beran bude pohřben po boku papežů v kryptách chrámu sv. Petra ve Vatikánu. Stal se tak prvním a zatím jediným Čechem, kterému se té pocty dostalo. Jeho hrob se nacházel poblíž hrobu svatého Petra, mezi hroby Pia XI. a Pia XII. Pavel VI. také oproti zvyklostem osobně vedl pohřební obřady.[11] Papež František v lednu 2018 povolil převoz ostatků kardinála Berana do Česka.[12] Dne 19. dubna došlo k vyzvednutí klerikových ostatků ze sarkofágu ve svatopetrské bazilice a následujícího dne byly transportovány vládním speciálem do České republiky na vojenské letiště Praha-Kbely. Následně se uskutečnily převoz koňským spřežením a další ceremonie.[13] Mezi 20. a 23. dubnem byly ostatky veřejně vystaveny: v pátek 20. před bazilikou Nanebevzetí Panny Marie v areálu kláštera premonstrátů na Strahově, v sobotu 21. mezi prvním a druhým nádvořím Arcibiskupského paláce a poté před oltářem svatovítského dómu, a to do pondělí 23. dubna. Navečer toho dne[pozn. 1] byly uloženy do sarkofágu v kapli sv. Anežky České v hlavní lodi katedrály sv. Víta.[14]
Ocenění a blahořečení
[editovat | editovat zdroj]14. listopadu 1946 (10 dnů po jmenování arcibiskupem pražským) obdržel od prezidenta Beneše Československý válečný kříž a medaili prvního stupně za zásluhy.[15]
Josef Beran byl v roce 1991 in memoriam vyznamenán řádem Tomáše Garrigua Masaryka I. třídy. Dne 2. dubna 1998 byl zahájen proces blahořečení Josefa Berana. Postulátorem se stal Mons. Jaroslav V. Polc, po jeho smrti v roce 2004 jej nahradil profesor Jan Matějka.[16]
Centrum náboženské tvorby České televize v Brně natočilo o kardinálu Beranovi hodinový polohraný dokument, který byl odvysílán 26. prosince 2008, tj. u příležitosti 120. výročí jeho narození.[17][18]
Genealogie
[editovat | editovat zdroj]Rozrod
[editovat | editovat zdroj]Biskupská genealogie
[editovat | editovat zdroj]Následující tabulka obsahuje genealogický strom, který ukazuje vztah mezi svěcencem a světitelem – pro každého biskupa na seznamu je předchůdcem jeho světitel, zatímco následovníkem je biskup, kterého vysvětil.[21] Rekonstrukcím a vyhledáním původu v rodové linii ze zabývá historiografická disciplína biskupská genealogie.
- kardinál Scipione Rebiba
- kardinál Giulio Antonio Santorio
- kardinál Girolamo Bernerio, OP
- arcibiskup Galeazzo Sanvitale
- kardinál Ludovico Ludovisi
- kardinál Luigi Caetani
- kardinál Ulderico Carpegna
- kardinál Paluzzo Paluzzi Altieri Degli Albertoni
- papež Benedikt XIII., roz. Pietro Orsini
- papež Benedikt XIV., roz. Prospero Lambertini
- papež Klement XIII., roz. Carlo della Torre di Rezzonico
- kardinál Marcantonio Colonna
- kardinál Giacinto Sigismondo Gerdil, B
- kardinál Giulio Maria della Somaglia
- kardinál Carlo Odescalchi, SJ
- kardinál Costantino Patrizi Naro
- kardinál Lucido Maria Parocchi
- papež Pius X., roz. Giuseppe Sarto
- papež Benedikt XV., roz. Giacomo Battista della Chiesa
- papež Pius XII., roz. Eugenio Pacelli
- arcibiskup Saverio Ritter
- Josef Beran
Monografie
[editovat | editovat zdroj]Životu kardinála Berana se věnuje v římském exilu vydaná publikace s názvem Velká mše (1970)[22] a po sametové revoluci vydaná monografie Kardinál Josef Beran: Životní příběh velkého vyhnance (2008) a výpravná publikace Uzavírám vás do svého srdce: Životopis Josefa kardinála Berana (2009).[23]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Na svátek Slavníkovce sv. Vojtěcha, Beranova předchůdce na pražském biskupském stolci.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
- ↑ Jaroslav V. Polc a Bohumil Svoboda: Kardinál Josef Beran; nakladatelství Vyšehrad, Praha 2008; ISBN 978-80-7021-937-9, s. 235
- ↑ Marcela Blažková. Bazilika sv. Petra. Místo, kde odpočívá 91 papežů a jediný Čech [online]. Český rozhlas, 2015-08-24 [cit. 2018-04-21]. Dostupné online.
- ↑ Karel Kaplan, Jiří Hanuš a Jan Stříbrný (ed.): Stát a církev v roce 1950, Centrum pro studium demokracie a kultury, Brno 2000, ISBN 80-85959-71-2, s. 14
- ↑ VODIČKOVÁ, Stanislava. Uzavírám vás do svého srdce – Životopis Josefa kardinála Berana. Brno a Praha: Ústav pro studium totalitních režimů a Centrum pro studium demokracie a kultury, 2009. 400 s. ISBN 978-80-87211-16-8, ISBN 978-80-7325-189-5. Kapitola Růžodol u Liberce, s. 239–245.
- ↑ Jaroslav V. Polc a Bohumil Svoboda: Kardinál Josef Beran; nakladatelství Vyšehrad, Praha 2008; ISBN 978-80-7021-937-9, s. 224
- ↑ Kardinál Beran mluví na koncilu. Nový život. Listopad 1965, roč. XVII, čís. 11, s. 207–208. Dostupné online [PDF].[nedostupný zdroj]
- ↑ Tiskové středisko České biskupské konference: 40. výročí úmrtí Jana Palacha, tisková zpráva, [cit. 2018-04-20, Dostupné on-line.
- ↑ Provokační hlas s Beranem. Zprávy. 29. března 1969, čís. 13(55).
- ↑ TIME Magazine. Milestones May 23, 1969. Pozn. plná verze článku je zpoplatněna
- ↑ Jaroslav V. Polc a Bohumil Svoboda: Kardinál Josef Beran; nakladatelství Vyšehrad, Praha 2008; ISBN 978-80-7021-937-9, s. 11–12
- ↑ Vošalík: Papež povolil převoz těla kardinála Berana do Česka. ČeskéNoviny.cz [online]. ČTK, 2018-01-03, rev. 2018-01-03 [cit. 2018-01-04]. Dostupné online.
- ↑ Ostatky kardinála Berana přiveze vládní speciál. Zpravodajství. Právo. Borgis, a.s., 12. 4. 2018, roč. 28, čís. 85, s. 3. ISSN 1211-2119.
- ↑ http://www.cirkev.cz/cs/aktuality/180306zname-datum-prevozu-ostatku-kardinala-berana, navštíveno 6. dubna 2018
- ↑ KHÁS, P. Josef Beran a Josef Hlouch - dvě vůdčí osobnosti západočeského katolicismu a jejich společné vězení. Bohemiae Occidentalis Historica, 2021, roč. 7-2021, č. 2, s. 82-109. ISSN 2336-7547, strana 85
- ↑ Jaroslav V. Polc a Bohumil Svoboda: Kardinál Josef Beran; nakladatelství Vyšehrad, Praha 2008; ISBN 978-80-7021-937-9, str. 266-267
- ↑ http://www.christnet.eu/magazin/zprava.asp?zprava=16262
- ↑ http://www.ceskatelevize.cz/porady/10183781798-kardinal-josef-beran/30829838024 Pozn. pořad není v iVysílání dostupný
- ↑ a b c d e f g Štěnovice 07 | Porta fontium. www.portafontium.eu [online]. [cit. 2021-06-27]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g Plzeň 055 | Porta fontium. www.portafontium.eu [online]. [cit. 2021-06-27]. Dostupné online.
- ↑ SODANO, Angelo. Ordinazione episcopale di Mons. Dominique Mamberti: Omelia del cardinale Angelo Sodano. L'Osservatore Romano. 2002-07-03, s. 4. Dostupné online [cit. 2022-10-30]. (italsky)
- ↑ Velká mše. Řím: Křesťanská akademie, 1970. 411 s., [62] s. il.
- ↑ http://www.cdk.cz/knihy/historie/uzaviram-vas-do-sveho-srdce, navštíveno 6. dubna 2018
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BALÍK, Stanislav; HANUŠ, Jiří, a kol. Primasové katolické církve : země střední Evropy v čase komunismu. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2010. 212 s. ISBN 978-80-7325-225-0.
- HANUŠ, Jiří. Malý slovník osobností českého katolicismu 20. století s antologií textů. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2005. 308 s. ISBN 80-7325-029-2.
- Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století. I., A–M / Milan Churaň a kol. 2. vyd. Praha: Libri, 1998. 467 s. ISBN 80-85983-44-3. S. 41.
- Osobnosti – Česko : Ottův slovník. Praha: Ottovo nakladatelství, 2008. 823 s. ISBN 978-80-7360-796-8. S. 47.
- TOMEŠ, Josef, a kol. Český biografický slovník XX. století : I. díl : A–J. Praha ; Litomyšl: Paseka ; Petr Meissner, 1999. 634 s. ISBN 80-7185-245-7. S. 85.
- VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. Biografický slovník českých zemí : 4. sešit : Bene–Bez. Praha: Libri, 2006. 376–477 s. ISBN 80-7277-299-6. S. 412–413.
- Jaroslav V. Polc a Bohumil Svoboda: Kardinál Josef Beran (2008)
- Václav Vaško: Dům na skále
- VODIČKOVÁ, Stanislava. Uzavírám vás do svého srdce – Životopis Josefa kardinála Berana. Brno a Praha: Ústav pro studium totalitních režimů a Centrum pro studium demokracie a kultury, 2009. 400 s. ISBN 978-80-87211-16-8, ISBN 978-80-7325-189-5.
Filmové a rozhlasové materiály
[editovat | editovat zdroj]- Kardinál Josef Beran, polohraný dokument scenáristy Oldřicha Seluckého a režiséra Milana Růžičky (2008)
- Návraty kardinála Josefa Berana, dokument ČT z cyklu Cesty víry
- Kardinál Beran na TV-MIS
- Reportáž ČT o výstavě ke 40. výročí úmrtí Josefa Berana
- Dokument ČT: "Kardinál Josef Beran - Proti proudu": https://www.ceskatelevize.cz/porady/11816967647-kardinal-josef-beran-proti-proudu/21856226673/
Související články
[editovat | editovat zdroj]- Mariánská daň
- Pronásledování katolické církve v Československu
- Seznam českých nositelů titulu monsignore
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Josef Beran na Wikimedia Commons
Osoba Josef Beran ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Josef Beran
- Seznam prací v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR)
- Josef Beran v databázi Středočeské vědecké knihovny
- Josef kardinál Beran
- Stránky věnované osobnosti kardinála Berana
- Seriál Kardinál Beran vzpomíná na stránkách české redakce Radia Vatikán
- Stručný životopis a modlitba pro soukromou zbožnost na stránkách České biskupské konference
- Josef Beran na stránkách Centra dějin české teologie KTF UK Archivováno 5. 3. 2016 na Wayback Machine.
- ČTK ke 120. výročí narození
- Článek v kavárně na Idnes
Rektor Arcibiskupského semináře v Praze | ||
---|---|---|
Předchůdce: ??? |
1932–1939 a 1945–1946 Josef Beran |
Nástupce: ??? |
33. arcibiskup pražský | ||
---|---|---|
Předchůdce: Karel Kašpar |
1946–1969 Josef Beran |
Nástupce: František Tomášek |
21. primas český | ||
---|---|---|
Předchůdce: Karel Kašpar |
od 1946 Josef Beran |
Nástupce: František Tomášek |
- Čeští kardinálové
- Čeští Služebníci Boží
- Čeští teologové
- Katoličtí teologové
- Církevní historikové (teologové)
- Čeští profesoři teologie
- Pedagogové na Katolické teologické fakultě Univerzity Karlovy
- Pražští arcibiskupové
- Čeští emigranti a exulanti
- Osobnosti československého odboje během druhé světové války
- Političtí vězni komunistického režimu v Československu
- Vězni svědomí Amnesty International
- Osobnosti Druhého vatikánského koncilu
- Nepomucenum
- Držitelé čestných doktorátů
- Nositelé československých státních vyznamenání
- Nositelé Československého válečného kříže 1939
- Nositelé Československé medaile za zásluhy
- Nositelé Řádu Tomáše Garrigua Masaryka I. třídy
- Čestní občané města Kladna
- Duchovní z Kladna
- Vězni koncentračního tábora Dachau
- Vězni koncentračního tábora Terezín
- Narození v roce 1888
- Narození 29. prosince
- Narození v Plzni
- Úmrtí v roce 1969
- Úmrtí 17. května
- Úmrtí v Římě
- Zemřelí na karcinom plic
- Pohřbení v katedrále sv. Víta v Praze