Carlo Ancelotti
Carlo Ancelotti (* 10. června 1959, Reggiolo) je italský profesionální fotbalový trenér a bývalý profesionální fotbalista, který je od června 2021 trenérem španělského Realu Madrid. Je považován za jednoho z nejlepších a nejúspěšnějších fotbalových trenérů v historii. Je jediným trenérem, který dokázal vyhrát španělskou La Ligu, francouzskou Ligue 1, italskou Serii A, německou Bundesligu i anglickou Premier League.[1]
Carlo Ancelotti | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Ancelotti v roce 2016 | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Osobní informace | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Celé jméno | Carlo Ancelotti | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Datum narození | 10. června 1959 (65 let) | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Místo narození | Reggiolo, Itálie ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Výška | 179 cm | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Hmotnost | 81 kg | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Klubové informace | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Konec hráčské kariéry | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Pozice | záložník | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Současná funkce | trenér Realu Madrid | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Mládežnické kluby | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Profesionální kluby | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Reprezentace | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Trenérská kariéra*** | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Úspěchy | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Další informace | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Děti | David Ancelotti | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Web | www | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
→ Šipka znamená hostování hráče v daném klubu. *** Trenérské působení aktuální k 1. 6. 2024 | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Dříve hrál na pozici záložníka. V období 80. let nastupoval také za italskou reprezentaci, se kterou si zahrál na mistrovství Evropy 1988 a mistrovství světa 1990. Na obou turnajích získala Itálie bronzové medaile.
Během své trenérské kariéry získal pětkrát trofej pro vítěze Ligy mistrů UEFA (2002/03, 2006/07, 2013/14, 2021/22, 2023/24) a od té poslední, čtvrté, je v soutěži rekordmanem.[2] Vyhrál domácí ligovou soutěž v Itálii (AC Milán), Anglii (Chelsea), Francii (PSG), Německu (Bayern Mnichov) a Španělsku (Real Madrid).[1][3] Dále vyhrál řadu domácích pohárů, domácích superpohárů, evropských pohárů a dvakrát zvítězil na mistrovství světa klubů se dvěma různými týmy (AC Milán, později Real Madrid).[3]
Carlo Ancelotti je znám pro svůj klidný přístup a lidské jednání s hráči.[4] Kritiky je označován za „měkkého“, se silnou osou v AC Milán (Ševčenko, Kaká, Seedorf, Pirlo, Cafú, Nesta, Maldini) dokázal za osm let získat jen jeden ligový titul, jeden domácí pohár a jeden domácí superpohár.[4]
Hráčská kariéra
editovatKlubová
editovatParma
editovatMladý Carlo začal hrát fotbal ve svém rodném městě Reggiolo. V 16 letech nastoupil do akademie klubu z Parmy. Svůj první zápas odehrál v sezóně 1976/77. V následující sezoně již odehrál 21 utkání a vstřelil osm branek. V sezoně 1978/79 byl už součástí klubu. Jako trenér jej vedl Cesare Maldini, který vycítil Carlovi schopnosti záložníka, ale také jeho cit pro branky, a nasadil jej jako ofenzivního záložníka. Pomohl klubu postoupit do druhé ligy. To už jej sledoval velký klub z Říma. Po jednání se přestupová částka zastavila na 750 milionů lir.
Řím
editovatV klubu AS Řím si jej přál trenér Nils Liedholm a ten se rozhodl přesunout Carla do zadní řady zálohy - defenzivní záložník. První utkání odehrál 16. září 1979 proti Milánu (0:0). V první sezoně v dresu Giallorossi získal trofej za vítězství v domácím poháru. V příštím ročníku si vítězství zopakoval. A navíc s klubem skončil na 2. místě v lize. Během sezóny 1981/82 se u něj začaly projevovat problémy s koleny. Za celou sezonu odehrál celkem 8 utkání. Nakonec nebyl vybrán do národního týmu pro MS 1982.
Sezona 1982/83 byla pro Carla výborná.[zdroj?] Uzdravil se ze zranění a pomohl klubu získat po 41 letech druhý titul v historii. V následující sezoně se v prosinci zranil a nezahrál si ve finále poháru PMEZ. V něm klub prohrál na penalty s Liverpoolem. S klubem získal domácí pohár.
V následující sezóně převzal klub nový trenér Sven-Göran Eriksson. Carlo se stal kapitánem a vůdcem záložní řady. V sezoně 1985/86 skončil s klubem na 2. místě v tabulce, ale opět slavil vítězství v domácím poháru. Poslední sezona za Giallorossi byla 1986/87. Klub skončil až na 7. místě v tabulce a prezident klubu Viola byl přesvědčen, že už z Carla „vymačkal“ to nejlepší, a tak jej nechal po osmi letech odejít. Za osm sezon odehrál celkem 227 utkání a vstřelil 17 branek. S Giallorossi získal titul a čtyři domácí poháry.
Milán
editovatNový trenér AC Milán Sacchi věřil, že hráč jako Carlo je důležitý pro klub Rossoneri. Přesvědčil klubového prezidenta Berlusconiho, aby Carla koupil a do AS Řím poslal částku 5,8 miliard lir.[zdroj?] Okamžitě se prosadil a pomohl získat titul v sezoně 1987/88.
Sezona 1988/89 se Carlovi vydařila. V lize sice skončili Rossoneri na 3. místě, ale v poháru PMEZ slavili vítězství. Také pomáhá vyhrát první ročník italského superpoháru. V následující sezoně si oslavu zopakoval v poháru PMEZ. Navíc pomohl Rossoneri získat trofeje: evropský superpohár i interkontinentální pohár, a to 2krát po sobě.
V sezoně 1991/92 získal s klubem titul již s novým trenérem Capellem. Zdravotní problémy vedly po sezoně k Ancelottiho rozhodnutí ukončit hráčskou kariéru ve věku 33 let. V posledním utkání 17. května 1992 vstřelil dvě branky a pomohl k vítězství 4:0. Za pět sezon v dresu Rossoneri odehrál celkem 160 utkání a vstřelil 11 branek a získal celkem 8 trofejí.
Reprezentační
editovatZa národní tým Itálie nastoupil celkem do 26 utkání a vstřelil jednu branku. Zúčastnil se dvou turnajů MS (1986 a 1990) ale jen domácím turnaji 1990 si zahrál a získal bronzové medaile. Nastoupil i do turnaje ME 1988.
Jeho jediná branka byla vstřelená 6. ledna 1981, v zápase v kterém i debutoval proti Nizozemsku (1:1) na turnaji Mundialito. Zranění kolena mu brání v účasti na MS 1982.
V roce 1988 patří do týmu, který se pod vedením Viciniho dostal do semifinále ME 1988. Poslední utkání za reprezentaci odehrává 13. listopadu 1991 v kvalifikačním utkání na ME 1992 proti Norsku (1:1).[5]
Statistika
editovatKlubová
editovatSezóna | Klub | Liga | Ligové poháry | Kontinentální poháry | Celkem | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Soutěž | Zápasy | Góly | Soutěž | Zápasy | Góly | Soutěž | Zápasy | Góly | Zápasy | Góly | ||
1976/77 | Parma | Serie C | 1 | 0 | - | 0 | 0 | - | 0 | 0 | 1 | 0 |
1977/78 | Serie C | 21 | 8 | - | 0 | 0 | - | 0 | 0 | 21 | 8 | |
1978/79 | Serie C1 | 33 | 15 | - | 0 | 0 | - | 0 | 0 | 33 | 5 | |
Celkem za Parmu | 55 | 13 | - | 0 | 0 | - | 0 | 0 | 55 | 13 | ||
1979/80 | Řím | Serie A | 27 | 3 | IP | 9 | 0 | - | 0 | 0 | 36 | 6 |
1980/81 | Serie A | 29 | 2 | IP | 6 | 2 | PVP | 2 | 1 | 37 | 5 | |
1981/82 | Serie A | 5 | 0 | IP | 0 | 0 | PVP | 3 | 1 | 8 | 1 | |
1982/83 | Serie A | 23 | 2 | IP | 3 | 0 | PU | 6 | 0 | 32 | 2 | |
1983/84 | Serie A | 9 | 0 | IP | 5 | 0 | PMEZ | 4 | 0 | 18 | 0 | |
1984/85 | Serie A | 22 | 3 | IP | 2 | 0 | PVP | 3 | 0 | 27 | 3 | |
1985/86 | Serie A | 29 | 0 | IP | 4 | 0 | - | 0 | 0 | 33 | 0 | |
1986/87 | Serie A | 27 | 2 | IP | 7 | 1 | PVP | 2 | 0 | 36 | 3 | |
Celkem za Řím | 171 | 12 | - | 36 | 3 | - | 20 | 2 | 227 | 17 | ||
1987/88 | Milán[6] | Serie A | 27 | 2 | IP | 7 | 0 | PU | 4 | 0 | 38 | 2 |
1988/89 | Serie A | 28 | 2 | IP+IS | 2+1 | 0 | PMEZ | 7 | 1 | 38 | 3 | |
1989/90 | Serie A | 24 | 3 | IP | 4 | 0 | PMEZ+ES+IP | 6+0+1 | 0 | 35 | 3 | |
1990/91 | Serie A | 21 | 1 | IP | 4 | 0 | PMEZ+ES+IP | 4+2+0 | 0 | 31 | 1 | |
1991/92 | Serie A | 12 | 2 | IP | 6 | 0 | - | 0 | 0 | 18 | 2 | |
Celkem za Milán | 112 | 10 | - | 24 | 0 | - | 24 | 1 | 160 | 11 | ||
Celkově | 338 | 35 | - | 60 | 3 | - | 44 | 3 | 442 | 41 |
Reprezentační
editovatStatistika na velkých turnajích
editovatReprezentace | Rok | Zápasy | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Fáze turnaje | Datum | Soupeř | Odehraných minut | Vstřelené branky | Výsledek | ||
Itálie | ME 1988 | 1. zápas ve skupině | 10. 6. | NSR | 90 | 0 | 1:1[7] |
2. zápas ve skupině | 14. 6. | Španělsko | 90 | 0 | 1:0[8] | ||
3. zápas ve skupině | 17. 6. | Dánsko | 90 | 0 | 2:0[9] | ||
Semifinále | 22. 6. | SSSR | 90 | 0 | 0:2[10] | ||
MS 1990 | 1. zápas ve skupině | 9. 6. | Rakousko | 45 | 0 | 1:0[11] | |
Čtvrtfinále | 30. 6. | Irsko | 26 | 0 | 1:0[12] | ||
O 3. místo | 7. 7. | Anglie | 90 | 0 | 2:1[13] |
Reprezentační branka
editovatDatum | Stadion | Soupeř | Skóre | Výsledek | Soutěž | |
---|---|---|---|---|---|---|
1 | 6. 1. 1981 | Estadio Centenario, Montevideo, Uruguay | Nizozemsko | 0:1 | 1:1 | Mundialito |
Úspěchy
editovatKlubové
editovatNárodní
editovat- vítěz Italské ligy (3x)
Řím: 1982/83
Milán: 1987/88, 1991/92
- vítěz Italského poháru (4x)
Řím: 1979/80, 1980/81, 1983/84, 1985/86
- vítěz Italského superpoháru (1x)
Milán: 1988
Kontinentální
editovat- vítěz Poháru PMEZ (2x)
- vítěz Superpoháru UEFA (2x)
- vítěz Interkontinentálního poháru (2x)
Reprezentační
editovat- 2× na MS (1986, 1990 - bronz)
- 1× na ME (1988 - bronz)
- 1× na ME U21 (1980)
Vyznamenání
editovatŘád zásluh o Italskou republiku (30. 9. 1991) z podnětu Prezidenta Itálie[14]
Trenérská kariéra
editovatZačínal s týmem Reggiana poblíž jeho rodného města, a hned ve svém prvním roce ho dovedl do Serie A. To přilákalo pozornost Parmy, klubu, kde Ancelotti s fotbalem začínal. Vytáhl Parmu na druhé místo, její nejlepší ligové umístění v historii. V následující sezóně se tým propadl na šesté místo a "Carletto" byl poněkud překvapivě vyhozen. Všimli si toho v Juventusu a Ancelottiho angažovali i přesto, že dříve dlouho hrával za konkurenční AS Řím a AC Milán.
Během dvou let v Juve dvakrát skončil v lize druhý, jednou o bod, podruhé o dva. Do týmu přivedl Zambrottu nebo Van der Sara a mužstvo postavené okolo Zidana, Inzaghiho nebo Del Piera mělo k titulu blízko. Jenže blízko vedení Juventusu nestačilo a proto se vrátil Marcello Lippi – muž, kterého Carlo ve vedení Staré dámy předtím nahradil.
AC Milán (2001–2009)
editovatV listopadu 2001 se ve 42 letech stal trenérem AC Milán, ve kterém dříve jako hráč působil.[16] Sezónu 2001/02 zakončil na čtvrtém místě o bod před Chievem Verona a zajistil tak předkolo Ligy mistrů.[17]
Praktikování defenzivního fotbalu jej dostalo pod palbu kritiky klubového majitele a prezidenta Silvia Berlusconiho.[4] V jeho druhé sezóně se začala projevovat spolupráce útočné dvojice Inzaghi–Ševčenko, která tým vynesla do finále Ligy mistrů proti Juventusu.[18] Ševčenkův gól ve finále sice nebyl rozhodčím uznán, ale když po prodlouženém utkání došlo na penaltový rozstřel, tu rozhodující proměnil právě Ševčenko.[18] Ancelotti se tak může chlubit tím, že jako jeden ze sedmi mužů získal trofej pro vítěze Champions League/PMEZ jako hráč i trenér
V následující ligové sezóně proměnil Carletto svůj tým v mašinu na vítězství, titul byl získán s pohodlným náskokem jedenácti bodů.[19] Ofenzivní záložník Andrea Pirlo se přesunul do pozice před obránci,[20] aby začal plnit roli tvůrce hry v hloubi pole. Výše pak hráli další záložníci jako Clarence Seedorf, Rivaldo nebo Rui Costa.[21] V taktickém ohledu přešel k rozestavení 4–2–3–1 nebo 4–3–2–1.[4][21] Útok se dokázal vyrovnat se zraněním Inzaghiho, Ševčenko se stal s 24 góly nejlepším střelce v italské lize.[18] Cesta za obhajobou Ligy mistrů vypadala po domácím čtvrtfinále proti Deportivu La Coruña nadějně – na San Siru milánský klub vyhrál 4:1 vstřelením čtyř gólů během osmi minut.[22] Na galicijském stadionu Riazor ale během prvního poločasu jeho tým prohrával 0:3 a během druhého ještě jeden inkasoval. Namísto postupu tak přišlo neočekávané vyřazení. Bylo to poprvé, kdy byl tým v Lize mistrů vyřazen poté, co si v úvodním utkání vybudoval třígólový náskok.[23]
Ve finále Ligy mistrů v ročníku 2004/05 se střetl s Liverpoolem a přes poločasové vedení 3:0 jeho tým nakonec ve finále neuspěl, nakonec totiž padl v penaltovém rozstřelu.[24]
Konkurenční suverénní Juventus Turín ve dvou po sobě jdoucích sezónách 2004/05 a 2005/06 vybojoval Scudetto (italský mistrovský titul). AC Milán skončil až druhý se ztrátou 7, respektive 3 bodů. Úplatkářská aféra Calciopoli ale Juventus o oba tituly připravila. Trest neminul ani milánský celek, kterému bylo v sezónách 2005/06 a 2006/07 odebráno 30, respektive 8 bodů.[25][26]
S odchodem Ševčenka do Chelsea v roce 2006 se Ancelotti uchýlil k rozestavení 4–3–2–1 s ojedinělým Inzaghim na hrotu, poté co zklamali zranění Ronaldo a Gilardino. Ofenzivní podporu pak měli na starost Seedorf a Kaká.[27] Sezóna 2006/07 byla navzdory zraněním (Nesta) úspěšnou na evropské frontě.[28][29]
Po vyřazení CZ Bělehrad v předkole byl klub nalosován do jedné ze snazších skupin Ligy mistrů.[30] Milánští si poradili s konkurenty v podobách Anderlechtu, Lille a AEK Athény a postoupili do další fáze a v osmifinále čekal skotský Celtic. Po remíze 0:0 ve Skotsku se stejný výsledek opakoval na San Siru a utkání dospělo k prodloužení. To po průniku rozhodl jediným gólem Kaká.[30] Čtvrtfinále proti Bayernu Mnichov skončilo remízou 2:2. Ovšem v Mnichově se podařilo vyhrát 2:0 zásluhou gólového střelce i asistenta Seedorfa. Protagonistou semifinále s Manchesterem United se stal opět Kaká. Ancelottiho svěřenci zareagovali na venkovní prohru 2:3 domácí výhrou 3:0 a putovali do „reprízy“ finále proti Liverpoolu. Finále se odehrálo na Olympijském stadionu v Athénách a rozhodl jej dvougólový Inzaghi. Liverpool v závěru stačil jen zkorigovat na 2:1.[30] Ancelotti již podruhé triumfoval v nejprestižnější evropské soutěži.
Chelsea (2009–2011)
editovatV roce 2009 dne 1. června se stal oficiálně trenérem anglické Chelsea a s londýnským klubem Romana Abramoviče podepsal tříletou smlouvu. Ancelottiho ambicí bylo vyzkoušet si Premier League, navzdory jeho deficitní angličtině.[31] Ancelotti převzal mužstvo opírající se o hráče jako Didier Drogba, Nicolas Anelka (oba útok), Michael Ballack a Frank Lampard (oba záloha), kteří však byli zároveň třicátníky. Chelsea posílila odkoupením 25letého ruského záložníka či obránce Jurije Žirkova z CSKA Moskva.[32] V úspěšné přípravě na další sezónu začal využívat tzv. diamantové rozestavení 4–4–2. V něm mohl do středu pole začlenit vedle Lamparda a Ballacka také Deca, Essiena nebo Obi Mikela. Taktika spoléhala také na aktivitu krajních obránců Ashleyho Colea a Josého Bosingwy.[33] V útoku se Ancelotti rozhodl vsadit na dvojici Drogba–Anelka, přičemž v soubojích silnější Drogba operoval více vpředu a rychlejší Anelka za ním.[34] Začátek sezóny v podobě utkání o Community Shield se vyvedl, jeho svěřenci dokázali v penaltovém rozstřelu uspět proti Manchesteru United trenéra Fergusona.[35] Již v úvodní sezóně 2009/10 se mu podařilo anglickou Premier League opanovat, navrch přidal triumf v poháru FA. Zejména jízda v Premier League, během které dvakrát porazil všechny týmy "velké čtyřky", byla úžasná.[zdroj?] Neuspěl jen v Lize mistrů, kde se jeho tým musel už v osmifinále sklonit před pozdějším vítězem Interem Milán.
V následující sezóně nedokázal tyto úspěchy zopakovat a skončil na 2. místě v Premier League. Následně byl odvolán z funkce.
Paris Saint-Germain (2012–2013)
editovatKoncem prosince 2011 byl jmenován do funkce trenéra francouzského týmu Paris Saint-Germain několik hodin poté, co byl vyhozen Antoine Kombouaré.[36] Stal se druhým nejlépe placeným fotbalovým trenérem po José Mourinhovi, jeho mzda v Paříži činila 13,5 milionu eur ročně.[37] Do PSG si s sebou přivedl také svého asistenta Paula Clementa, jehož služby využíval již v Chelsea.[38] Pařížský „projekt“ financovaný katarskou společností Qatar Sports Investments si od nákupu klubu v létě 2011 kladl jen ty nejvyšší cíle. V polovině ledna prožil vítěznou premiéru na lavičce PSG v ligovém zápase s Toulouse, díky brance Nenêho a další brance rekordní posily Javiera Pastoreho, kterého klub koupil hned v létě 2011. Večerní výhra 2:0 na stadionu Parc des Princes ponechala Paříži první místo v tabulce před dotírajícím Montpellierem.[39] Ancelotti do sestavy zakomponoval nově příchozího levého obránce Maxwella, který pod ním odehrál 14 z 19 zápasů jarního pokračování Ligue 1.[40] Titul ale nakonec získal Montpellier.
Do další sezóny tým vkročil již se zvučnými posilami (Zlatan Ibrahimović, Thiago Silva a další). Ancelottiho tým získal jistotu titulu vítězstvím 1:0 nad Lyonem na jeho půdě ve 36. kole, se dvěma zápasy navíc „k dobru“. O jediný gól se postaral útočník Jérémy Ménez.[41] Pro PSG to byl v pořadí třetí titul v historii a vůbec první od roku 1994.[42]
V Lize mistrů dokráčel s PSG až do čtvrtfinále, kde jeho svěřenci vypadli až po dvou remízách s FC Barcelona.
Real Madrid (2013–2015)
editovatV červnu 2013 převzal Real Madrid, kde nahradil José Mourinha, který se vrátil zpátky do londýnské Chelsea.[43] Podepsal smlouvu na tři roky.[43] Zinédine Zidane a Paul Clement mu měli trenérsky asistovat.[44]
Na rozdíl od svého předchůdce se Ancelotti rozhodl hru zpomalit a více držet míč, k čemuž přišla vhod posila v podobě 21letého tvořivého Isca. Mladého Španěla odkoupil Real za částku 27 milionů eur den po Ancelottiho příchodu.[45] Italský trenér zahájil své madridské angažmá ligovou výhrou 2:1 nad Betisem dne 18. srpna, během níž se v brankovišti prezentoval Diego López namísto dlouholeté jedničky Ikera Casillase.[45] Novým cílem se stalo zapracování křídelníka Garetha Balea do sestavy – Velšan se stal nejdražším přestupem, klub za něho zaplatil 100 milionů eur.[46] Ancelotti se zprvu uchýlil k rozestavení 4–2–3–1 s Iscem jako „desítkou“, za nímž mohli nastoupit rovněž technicky zdatní Xabi Alonso či Luka Modrić, případně fyzičtí hráči Casemiro a Sami Khedira.[47] Postupem času a nejen vlivem zranění Khediry přešel k rozestavení 4–3–3 s křídelníkem Ángelem Di Maríou na levém kraji zálohy. Tento tah byl úspěšný a Di María vnesl do záložní řady potřebnou energii, motivován úsilím dostat se do základní sestavy, kterou mu svým příchodem sebral Bale.[47] První trofej Ancelotti vybojoval 16. dubna 2014, když ve finále národního poháru Copa del Rey vyzrál na Barcelonu i bez zraněného Cristiana Ronalda a vyhrál 2:1.[48][49]
Na konci dubna Real „zdemoloval“ Bayern Mnichov v semifinálovém dvojzápase Ligy mistrů 5:0 (1:0 doma a 4:0 venku) a prvně od roku 2002 dokráčel do finále.[50] Pronásledování dua Atlético Madrid—Barcelona v čele tabulky však po semifinále inkasovalo ránu, když Real dvakrát remizoval s Valencií a Valladolidem a mistrovský titul získal jeho městský rival.[51] V lisabonském finále 24. května zvítězil Real nad Atlétikem 4:1 v prodloužení a podesáté (La Décima) vybojoval trofej Ligy mistrů/Poháru mistrů evropských zemí.[52][53] Sám Ancelotti se stal druhým trenérem po Bobovi Paisleym, kterému se zdařilo tuto evropskou soutěž třikrát vyhrát.[54]
V sezóně 2014/15 nezískal s Realem žádnou velkou trofej a v květnu 2015 byl z funkce odvolán.[55]
Bayern Mnichov (2016–2017)
editovatPo červnovém vyhazovu z Realu Madrid byl Carlo Ancelotti jednu celou sezónu bez angažmá. Generální manažer Bayernu Mnichov Karl-Heinz Rummenigge 20. prosince 2015 oznámil Ancelottiho příchod po sezóně 2015/16, vystřídat měl Španěla Pepa Guardiolu. Ancelotti obdržel smlouvu na tři roky.[56] První trénink vedl 11. července 2016, ten den rovněž prvně čelil otázkám médií jako trenér mnichovského týmu.[57] První zápas odtrénoval 16. července, předsezónní střet s SV Lippstadt 08 dopadl výhrou 4:3.[58] Bavorskou štaci zahájil triumfem v německém superpoháru s Borussií Dortmund dne 14. srpna, jeho svěřenci zvítězili výsledkem 2:0.[59] Úvodní zápas začínající ligové sezóny proti Werderu Brémy skončil dne 26. srpna vítězně 6:0.[60]
Ancelotti s Bayernem pátý ligový titul v řadě a 27. titul celkem, o čemž 29. dubna 2017 rozhodla výhra 6:0 nad Wolfsburgem. V minulosti se žádnému německému týmu série pěti titulů mistra nezdařila.[61] Ve stejné době ovšem neuspěl ve čtvrtfinále v Lize mistrů, kde hráči Bayernu Mnichov podlehli Realu Madrid napříč dvojzápasem, také vlivem nezdařilého rozhodování ze strany rozhodčích.[62] Ambice získat tzv. double zlomila semifinálová porážka 2:3 v německém DFB-Pokalu s Borussií Dortmund také na konci dubna.[63]
Nová sezóna započala 5. srpna 2017 dalším superpohárovým střetnutím s Borussií Dortmund, které tentokráte rozhodl až penaltový rozstřel. V něm uspěli hráči Bayernu Mnichov poměrem 5:4, poté co základní hrací doba a prodloužení přinesly nerozhodnuté skóre 2:2.[64]
Nicméně, 28. září 2017 byl Ancelotti na vlastní žádost propuštěn, a to z důvodu porážky 3:0 s Paris Saint-Germain.[65] Jednalo se o nejhorší porážku bavorského klubu v základních skupinách Ligy mistrů.
Neapol (2018–2019)
editovatDne 23. května 2018 byl Ancelotti oficiálně jmenován hlavním trenérem SSC Neapol.[66] Šlo o jeho první italské angažmá od roku 2009, kdy opustil AC Milán. Ancelotti a klubový předseda Aurelio De Laurentiis se domluvili na tříletém kontraktu. Na úvod jeho svěřenci vybojovali domácí ligovou výhru 2:1 nad Laziem Řím, přestože po gólu Immobileho prohrávali.[67] Neapolští útočníci Arkadiusz Milik a Lorenzo Insigne ale utkání otočili.
V ročníku 2018/19 s týmem vybojoval druhé místo v Serii A. Na podzim 2018 bojoval ve skupině Ligy mistrů o postup do osmifinále, ale nakonec postoupil anglický Liverpool (později vítěz LM) kvůli lepší gólové bilanci.
V průběhu sezóny 2019/20 byl odvolán, navzdory prosincové domácí výhře 4:0 v Lize mistrů nad belgickým Genkem zajišťující jarní osmifinále.[68] Důvodem byly především špatné ligové výsledky.
Everton (2019–2021)
editovatKoncem roku 2019 převzal anglický klub Everton.[69] Na úvod jej čekala zkouška v podobě duelu na Goodison Park proti Burnley v rámci Premier League. Everton doma zvítězil 1:0 gólem Dominica Calvert-Lewina. Ancelotti využil rozestavení 4–4–2 a na závěr zápasu vyslal jako žolíka mladého útočníka Keana.[70]
Začátkem nového roku jeho svěřenci utrpěli v rámci 3. kola FA Cupu porážku 0:1 od městského rivala v podobě Liverpoolu. Porážku umocnil fakt, že soupeř nasadil převážně mladíky. Ancelotti následně přiznal, že po zápase měl s hráči v kabině ostrý střet.[71]
Návrat k Realu Madrid (2021–dnes)
editovatZačátkem června 2021 se po šesti letech vrátil do role trenéra Realu Madrid. S klubem podepsal tříletou smlouvu.[72] Dne 19. září 2021 dosáhl Ancelotti hranice 800 odtrénovaných ligových zápasů v nejvyšších evropských ligách.[73] Po stabilní sezóně v La Lize si Ancelottiho tým zajistil titul 30. dubna 2022 po výhře 4:0 proti RCD Espanyol se čtyřmi zápasy k dobru a stal se prvním manažerem, který vyhrál všech 5 nejlepších evropských lig.[74]
Popáté v kariéře dosáhl finále Ligy mistrů, když v jejím finále 28. května 2022 čelil v Paříži na stadionu Park princů Liverpoolu. Navzdory soupeřově tlaku zejména v prvním poločase vyhrál Real Madrid díky gólu Viníciuse 1:0 a získal v soutěži 14. trofej.[2]
Trenérská statistika
editovatSezóna | Klub | Liga | Ligové poháry | Kontinentální poháry | Celkem | ||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Soutěž | Zápasy | Výhry | Remízy | Prohry | Umístění | Soutěž | Zápasy | Výhry | Remízy | Prohry | Úspěch | Soutěž | Zápasy | Výhry | Remízy | Prohry | Úspěch | Zápasy | Výhry | Remízy | Prohry | ||
1995/96 | Reggiana | Serie B | 38 | 16 | 13 | 9 | 3. místo (postup) | IP | 3 | 1 | 1 | 1 | - | - | 0 | 0 | 0 | 0 | - | 41 | 17 | 14 | 10 |
1996/97 | Parma | Serie A | 34 | 18 | 9 | 7 | IP | 1 | 0 | 0 | 1 | - | PU | 2 | 1 | 0 | 1 | - | 37 | 19 | 9 | 9 | |
1997/98 | Serie A | 34 | 15 | 12 | 7 | 6. místo | IP | 8 | 4 | 3 | 1 | Semifinále | LM | 8[75] | 4 | 3 | 1 | Zákl. skupina | 50 | 23 | 18 | 9 | |
Celkem za Parma | 68 | 33 | 21 | 14 | - | - | 9 | 4 | 3 | 2 | - | - | 10 | 5 | 3 | 2 | - | 87 | 42 | 27 | 18 | ||
1998/99 | Juventus | Serie A | 14+2[76] | 8 | 3+2 | 3 | nastoupil v úno., 7. místo | IP | 0 | 0 | 0 | 0 | - | LM | 4 | 1 | 2 | 1 | Semifinále | 20 | 9 | 7 | 4 |
1999/00 | Serie A | 34 | 21 | 8 | 5 | IP | 4 | 3 | 0 | 1 | - | Int.+PU | 6+8 | 3+5 | 3+1 | 0+2 | + Osmifinále | 52 | 32 | 12 | 8 | ||
2000/01 | Serie A | 34 | 21 | 10 | 3 | IP | 2 | 0 | 1 | 1 | - | LM | 6 | 1 | 3 | 2 | Zákl. skupina | 42 | 22 | 14 | 6 | ||
Celkem za Juventus | 84 | 50 | 23 | 11 | - | - | 6 | 3 | 1 | 2 | - | - | 24 | 10 | 9 | 5 | - | 114 | 63 | 33 | 18 | ||
2001/02 | Milán | Serie A | 25 | 10 | 10 | 5 | nastoupil v lis., 4. místo | IP | 6 | 3 | 2 | 1 | Semifinále | PU | 8 | 4 | 1 | 3 | Semifinále | 39 | 17 | 13 | 9 |
2002/03 | Serie A | 34 | 18 | 7 | 9 | IP | 8 | 4 | 4 | 0 | LM | 19[75] | 10 | 4 | 5 | 61 | 32 | 15 | 14 | ||||
2003/04 | Serie A | 34 | 25 | 7 | 2 | IP+IS | 6+1 | 4+0 | 0+0 | 2+1 | Semifinále | LM+ES+IP | 10+1+1 | 5+1+0 | 2+0+0 | 3+0+1 | + Čtvrtfinále | 53 | 35 | 11 | 7 | ||
2004/05 | Serie A | 38 | 23 | 10 | 5 | IP+IS | 4+1 | 3+1 | 0+0 | 1+0 | LM | 13 | 9 | 2 | 2 | 56 | 36 | 12 | 8 | ||||
2005/06 | Serie A | 38 | 28 | 4 | 6 | IP | 4 | 3 | 0 | 1 | - | LM | 12 | 5 | 5 | 2 | Semifinále | 54 | 36 | 9 | 9 | ||
2006/07 | Serie A | 38 | 19 | 12 | 7 | 4. místo | IP | 6 | 3 | 1 | 2 | Semifinále | LM | 15[75] | 9 | 3 | 3 | 59 | 31 | 16 | 12 | ||
2007/08 | Serie A | 38 | 18 | 10 | 10 | 5. místo | IP | 2 | 0 | 1 | 1 | - | LM+ES+MSK | 8+1+2 | 4+1+2 | 2+0+0 | 2+0+0 | Osmifinále+ + | 51 | 25 | 13 | 13 | |
2008/09 | Serie A | 38 | 22 | 8 | 8 | IP | 1 | 0 | 0 | 1 | - | PU | 8 | 4 | 4 | 0 | 3. kolo | 47 | 26 | 12 | 9 | ||
Celkem za Milán | 283 | 163 | 68 | 52 | - | - | 39 | 21 | 9 | 9 | - | - | 98 | 54 | 24 | 20 | - | 420 | 238 | 101 | 81 | ||
2009/10 | Chelsea | Premier League | 38 | 27 | 5 | 6 | AP+ALP+AS | 6+3+1 | 6+2+0 | 0+1+1 | 0+0+0 | + | LM | 8 | 4 | 2 | 2 | Osmifinále | 56 | 39 | 9 | 8 | |
2010/11 | Premier League | 38 | 21 | 8 | 9 | AP+ALP+AS | 3+1+1 | 1+0+0 | 2+0+0 | 0+1+1 | - | LM | 10 | 6 | 1 | 3 | Čtvrtfinále | 53 | 28 | 11 | 14 | ||
Celkem za Chelsea | 76 | 48 | 13 | 15 | - | - | 15 | 9 | 4 | 2 | - | - | 18 | 10 | 3 | 5 | - | 109 | 67 | 20 | 22 | ||
2011/12 | PSG | Lique 1 | 19 | 11 | 6 | 2 | nastoupil v led., | FP | 4 | 3 | 0 | 1 | - | - | 0 | 0 | 0 | 0 | - | 23 | 14 | 6 | 3 |
2012/13 | Lique 1 | 38 | 25 | 8 | 5 | FP+FLP | 4+2 | 3+1 | 1+1 | 0+0 | - | LM | 10 | 6 | 3 | 1 | Čtvrtfinále | 54 | 35 | 13 | 6 | ||
Celkem za PSG | 57 | 36 | 14 | 7 | - | - | 10 | 7 | 2 | 1 | - | - | 10 | 6 | 3 | 1 | - | 77 | 49 | 19 | 9 | ||
2013/14 | Real Madrid | Primera División | 38 | 27 | 6 | 5 | ŠP | 9 | 8 | 1 | 0 | LM | 13 | 11 | 1 | 1 | 60 | 46 | 8 | 6 | |||
2014/15 | Primera División | 38 | 30 | 2 | 6 | ŠP+ŠS | 4+2 | 2+0 | 1+1 | 1+1 | - | LM+ES+MSK | 12+1+2 | 8+1+2 | 2+0+0 | 2+0+0 | Semifinále+ + | 59 | 43 | 6 | 10 | ||
2016/17 | Bayern | Bundesliga | 34 | 25 | 7 | 2 | NP+NS | 5+1 | 4+1 | 0+0 | 1+0 | Semifinále + | LM | 10 | 6 | 0 | 4 | Čtvrtfinále | 50 | 36 | 7 | 7 | |
2017/18 | Bundesliga | 6 | 4 | 4 | 4 | propuštěn v zář. | NP+NS | 1+1 | 1+0 | 0+1 | 0+0 | LM | 2 | 1 | 0 | 1 | - | 10 | 6 | 2 | 2 | ||
Celkem za Bayern | 40 | 29 | 8 | 3 | - | - | 8 | 6 | 1 | 1 | - | - | 12 | 7 | 0 | 5 | - | 60 | 42 | 9 | 9 | ||
2018/19 | Neapol | Serie A | 38 | 24 | 7 | 7 | IP | 2 | 1 | 0 | 1 | - | LM+EL | 6+6 | 2+3 | 3+0 | 1+3 | Zákl. skupina + Čtvrtfinále | 52 | 30 | 10 | 12 | |
2019 | Serie A | 15 | 5 | 6 | 4 | propuštěn v pro. | IP | 0 | 0 | 0 | 0 | - | LM | 6 | 3 | 3 | 0 | - | 21 | 8 | 9 | 4 | |
Celkem za Neapol | 53 | 29 | 13 | 11 | - | - | 2 | 1 | 0 | 1 | - | - | 18 | 8 | 6 | 4 | - | 73 | 38 | 19 | 16 | ||
2019/20 | Everton | Premier League | 20 | 8 | 6 | 6 | nastoupil v pro., 12. místo | AP | 1 | 0 | 0 | 1 | - | - | 0 | 0 | 0 | 0 | - | 21 | 8 | 6 | 7 |
2020/21 | Premier League | 38 | 17 | 8 | 13 | 10. místo | AP+ALP | 4+4 | 3+3 | 0+0 | 1+1 | - | - | 0 | 0 | 0 | 0 | - | 46 | 23 | 8 | 15 | |
Celkem za Everton | 58 | 25 | 14 | 19 | - | - | 9 | 6 | 0 | 3 | - | - | 0 | 0 | 0 | 0 | - | 67 | 31 | 14 | 22 | ||
2021/22 | Real Madrid | Primera División | 38 | 26 | 8 | 4 | ŠP+ŠS | 3+2 | 2+2 | 0+0 | 1+0 | - + | LM | 13 | 9 | 0 | 1 | 56 | 39 | 8 | 9 | ||
2022/23 | Primera División | 38 | 24 | 6 | 8 | ŠP+ŠS | 6+2 | 5+0 | 0+1 | 1+1 | + - | LM+ES+MSK | 12+1+2 | 8+1+2 | 2+0+0 | 2+0+0 | Semifinále+ + | 61 | 40 | 9 | 12 | ||
2023/24 | Primera División | 38 | 29 | 8 | 1 | ŠP+ŠS | 2+2 | 1+2 | 0+0 | 1+0 | - + | LM | 13 | 9 | 4 | 0 | 55 | 41 | 12 | 2 | |||
Celkem za Real Madrid | 190 | 136 | 30 | 24 | - | - | 32 | 22 | 4 | 6 | - | - | 69 | 51 | 9 | 9 | - | 291 | 209 | 43 | 39 | ||
Celkově | 795 | 470 | 183 | 142 | - | - | 108 | 62 | 24 | 22 | - | - | 218 | 122 | 51 | 45 | - | 1121 | 654 | 258 | 209 |
Trenérské úspěchy
editovat- 1× Pohár Intertoto (1999)
- 1× vítěz italské ligy (2003/04)
- 2× vítěz italského poháru (2003)
- 1× vítěz italského superpoháru (2004)
- 2× vítěz Ligy mistrů (2002/03, 2006/07)
- 2× vítěz evropského superpoháru (2003, 2007)
- 1× vítěz mistrovství světa klubů (2007)
- 1× vítěz anglické ligy (2009/10)
- 1× vítěz anglického poháru (2010)
- 1× vítěz anglického superpoháru (2009)
- 1× vítěz francouzské ligy (2012/13)
- 2× vítěz španělské ligy (2021/22, 2023/24)
- 2× vítěz španělského poháru (2013/14, 2022/23)
- 2× vítěz španělského superpoháru (2022, 2023)
- 3× vítěz Ligy mistrů (2013/14, 2021/22, 2023/24)
- 2× vítěz evropského superpoháru (2014, 2022/23)
- 2× vítěz mistrovství světa klubů (2014, 2022/23)
- 1× vítěz německé ligy (2016/17)
- 2× vítěz německého superpoháru (2016, 2017)
Individuální
editovat- 2× nejlepší trenér Serie A (2001, 2004)
- 1× nejlepší trenér Lique 1 (2013)
- 1× nejlepší trenér Primera División (2015)
- 1× trenér roku UEFA (2003)
- 1× trenér roku podle ESM (2003)
- 1× trenér roku podle Globe Soccer Awards (2014)
- 2× trenér roku podle IFFHS (2007, 2014)
- 1× Národní cena Enza Bearzota (2014)
V roce 2014 byl uveden do Síně slávy italského fotbalu.
Reference
editovatV tomto článku byl použit překlad textu z článku Carlo Ancelotti na italské Wikipedii.
- ↑ a b Carlo Ancelotti's famous five: How Real Madrid La Liga title success completes historic quintet in Europe's major leagues. www.sportingnews.com [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b POVEJŠIL, Vojtěch. Mám štěstí, že jsem se mohl vrátit do Realu, zářil rekordman Ancelotti. IDNES.cz [online]. 2022-05-29 [cit. 2022-05-29]. Dostupné online.
- ↑ a b Carlo Ancelotti – Honours [online]. Transfermarkt.com [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d KAY, Adam. Carlo Ancelotti: a profile of success. These Football Times [online]. 2015-03-19 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Italien - Norwegen, 13.11.1991 - EM-Qualifikation - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Carlo Ancelotti. www.magliarossonera.it [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2017-09-12.
- ↑ Deutschland - Italien, 10.06.1988 - Europameisterschaft 1988 - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Italien - Spanien, 14.06.1988 - Europameisterschaft 1988 - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Italien - Dänemark, 17.06.1988 - Europameisterschaft 1988 - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Sowjetunion - Italien, 22.06.1988 - Europameisterschaft 1988 - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Österreich - Spielplan 89/90. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Italien - Irland, 30.06.1990 - Weltmeisterschaft 1990 - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Italien - England, 07.07.1990 - Weltmeisterschaft 1990 - Spielbericht. www.transfermarkt.de [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Le onorificenze della Repubblica Italiana. www.quirinale.it [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online.
- ↑ Le onorificenze della Repubblica Italiana. www.quirinale.it [online]. [cit. 2022-05-01]. Dostupné online.
- ↑ VALERJ, Alex. Milan stoppte Ancelotti. kicker.de [online]. 2001-11-07 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Italy 2001/02 [online]. RSSSF, rev. 2003-01-11 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c KELLY, James. The grace and goals of Andriy Shevchenko and Pippo Inzaghi for AC Milan. These Football Times [online]. 2018-08-28 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Italy 2003/04 [online]. RSSSF, rev. 2005-08-19 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Real Madrid boss Carlo Ancelotti 'changed my career' - Andrea Pirlo. ESPN [online]. 2015-05-04 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b BATE, Adam. Andrea Pirlo v Carlo Ancelotti: Juve star faces his old AC Milan mentor. Sky Sports [online]. 15-05-05 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ AC Milan 4-1 Deportivo. BBC [online]. 2004-03-23 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Greatest Comebacks: Deportivo La Coruna 4-0 AC Milan. Bleacher Report [online]. 2008-10-20 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ TOWNSEND, Jon. Liverpool’s miracle men of Istanbul. These Football Times [online]. 2015-05-25 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FERRIGNO, Andrea; ZEA, Antonio. Italy 2004/05 [online]. RSSSF, rev. 2006-07-26 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FERRIGNO, Andrea. Italy 2005/06 [online]. RSSSF, rev. 2006-10-06 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ DAVIES, Gregg. Filippo Inzaghi. Four Four Two [online]. 2008-01-09 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Inter Milán osmou výhrou po sobě vyrovnal letitý rekord. Sport.cz [online]. 2006-12-10 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online.
- ↑ L'Ascoli combatte ma il Milan è più forte e i rossoneri sono già fuori dall'handicap. La Repubblica [online]. 2006-09-20 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ a b c SHARP, Will. Rossoneri revenge: AC Milan’s memorable road to Champions League glory in 2007. These Football Times [online]. 2019-07-10 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ancelotti appointed Chelsea boss. BBC [online]. 2009-06-01 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Chelsea complete £18m signing of Yuri Zhirkov. The Guardian [online]. 2009-07-07 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ JONES, Dean. Ancelotti convinced his diamond formation can still cut it for Chelsea. Evening Standard [online]. 2009-08-03 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FIFIELD, Dominic. Carlo Ancelotti praises former transfer target Nicolas Anelka's Chelsea form. The Guardian [online]. 2009-10-30 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MCNULTY, Phil. Chelsea 2 - 2 Man Utd. BBC [online]. 2009-08-09 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Carlo Ancelotti named new manager of Paris Saint-Germain. BBC [online]. 2011-12-30 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SNYDER, Matthew. Arsene Wenger: Arsenal Manager's Annual Salary Revealed. Bleacher Report [online]. 2012-03-20 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BILLINGHAM, Glenn. The army of assistants and coaches elevating the top managers to glory. These Football Times [online]. 2017-11-27 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ancelotti claims first league win as coach of Paris Saint-Germain. France24 [online]. 2012-01-15 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MCTEAR, Euan. Maxwell: the most decorated club footballer in history. These Football Times [online]. 2019-03-27 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BRASSELL, Andy. David Beckham's Paris St-Germain clinch French title. BBC [online]. 2013-05-12 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ PSG wrap up title. ESPN [online]. 2013-05-12 [cit. 2020-05-17]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2018-11-21. (anglicky)
- ↑ a b COERTS, Stefan. Official: Real Madrid confirm Ancelotti signing. Goal.com [online]. 2013-06-25 [cit. 2020-06-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KENT, David. Ancelotti, Zidane... and Clement: Real Madrid's latest dream team lead Ronaldo and Co as stars return to training. Daily Mail [online]. 2013-07-16 [cit. 2020-06-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Real Madrid give Carlo Ancelotti winning start after Isco's dream debut. The Guardian [online]. 2013-08-18 [cit. 2021-08-01]. (anglicky)
- ↑ Gareth Bale Spurs-Real Madrid Move Confirmed. Sky News [online]. 2013-09-01 [cit. 2021-08-01]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b WILKES, Paul. How Angel di Maria went from England-bound castaway to key man at Real Madrid. FourFourTwo.com [online]. 2014-03-21 [cit. 2021-08-01]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ JUREJKO, Jonathan. Barcelona 1–2 Real Madrid. BBC Sport [online]. 2014-04-17 [cit. 2021-08-01]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Real získal Španělský pohár, výhru nad Barcelonou vystřelil Bale, iDNES.cz, citováno 16. 4. 2014
- ↑ Carlo Ancelotti claims he was 'not surprised' by Real Madrid's demolition of Bayern Munich in Champions League semi-final. The Independent (UK) [online]. 2014-04-30 [cit. 2021-08-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HAYWARD, Ben. Three titles in 18 years - why Ancelotti will need to improve his league record at Real Madrid. Goal.com [online]. 2014-05-11 [cit. 2021-08-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ TAYLOR, Daniel. Gareth Bale inspires Real Madrid's extra-time barrage to crush Atlético. The Guardian [online]. 2014-05-24 [cit. 2021-08-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Real slaví desátý triumf v Lize mistrů, Atlético porazil v prodloužení, iDNES.cz, citováno 25. 5. 2014
- ↑ Ancelotti trumps Simeone to secure Real's 10th title. Eurosport.com [online]. 2014-05-25 [cit. 2021-08-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ http://sport.sme.sk/c/7824333/trener-ancelotti-skoncil-v-reale-madrid.html
- ↑ Guardiola povede Bayern už jen půl roku, pak ho nahradí Ancelotti. iDNES.cz [online]. 2015-12-20 [cit. 2017-11-05]. Dostupné online.
- ↑ Ancelotti: 'Bayern are the best club in the world'. Bundesliga.com [online]. 2016-07-11 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Arjen Robben hurt as Bayern begin with win; Dortmund and Wolfsburg lose. ESPN [online]. 2016-07-16 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Bayern Munich 2-0 Borussia Dortmund: Carlo Ancelotti wins first German trophy. BBC [online]. 2016-08-14 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ EDWARDS, Piers. Carlo Ancelotti: Football's 'Diva Whisperer' learns from 'The Godfather'. CNN [online]. 2016-08-26, rev. 2016-10-10 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FAHEY, Ciaran. Bayern Munich wins record 5th straight Bundesliga title. AP News [online]. 2017-04-29 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SUNDOCK, Ben. Real Madrid vs. Bayern Munich: How a Referee Can Ruin a Fantastic Tie. therealchamps.com [online]. 2017-04-19 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ COERTS, Stefan. Bayern Munich 2 Borussia Dortmund 3: Dembele fires BVB into DFB-Pokal final. Goal.com [online]. 2017-04-26, rev. 2017-04-26 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Bayern Munich beat Dortmund on penalties to retain Supercup. Bundesliga.com [online]. 2017-08-05 [cit. 2021-03-31]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ancelotti končí, Bayern Mnichov trenéra vyhodil po prohře s Paříží. iDNES.cz [online]. 2017-09-28 [cit. 2017-11-05]. Dostupné online.
- ↑ Official: Napoli appoint Ancelotti. Football-Italia [online]. 2018-05-23 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Lazio 1-2 Napoli: Runners-up fight back for important win. Sky Sports [online]. 2018-08-18 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Official: Napoli sack Ancelotti. Football-Italia [online]. 2019-12-10 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ancelotti Appointed Everton Manager. evertonfc.com [online]. 2019-12-21 [cit. 2020-03-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WILSON, Paul. Carlo Ancelotti gets off the mark as Everton grab late win over Burnley. The Guardian [online]. 2019-12-26 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Carlo Ancelotti confronts Everton players after FA Cup exit to youthful Liverpool. Sky Sports [online]. 2020-01-06 [cit. 2020-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ancelotti se po šesti letech vrací na lavičku Realu Madrid. Aktuálně.cz [online]. Economia, 2021-06-01 [cit. 2021-08-03]. Dostupné online.
- ↑ Ancelotti cumple 800 partidos como entrenador en las grandes Ligas europeas [online]. Real Madrid CF, 19 September 2021 [cit. 2021-09-20]. Dostupné online. (španělsky)
- ↑ Ancelotti completes 'Grand Slam' as Real win title. BBC Sport. 30 April 2022. Dostupné online [cit. 30 April 2022].
- ↑ a b c i s předkolem
- ↑ Dodatečné zápasy o Pohár UEFA
Externí odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu Carlo Ancelotti na Wikimedia Commons
- Profil Archivováno 2. 6. 2020 na Wayback Machine. na FIFA.com (anglicky)
- Profil trenéra na Transfermarktu (anglicky)
- Profil na UEFA.com (anglicky)