Roma ore 11
![]() ![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Giuseppe De Santis ![]() |
Protagonistes | |
Producció | Paul Graetz ![]() |
Guió | Corrado Alvaro, Cesare Zavattini, Giuseppe De Santis, Gianni Puccini i Rodolfo Sonego ![]() |
Música | Mario Nascimbene ![]() |
Fotografia | Otello Martelli ![]() |
Productora | Titanus ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | França i Itàlia ![]() |
Estrena | 1952 ![]() |
Durada | 105 min ![]() |
Idioma original | italià ![]() |
Rodatge | Roma ![]() |
Color | en blanc i negre ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama ![]() |
Lloc de la narració | Roma ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Roma ore 11 és una pel·lícula italiana del 1952 dirigida per Giuseppe De Santis.
La pel·lícula, distribuïda a les sales italianes a partir de l'1 de març de 1952, es troba entre les obres més representatives del neorealisme i es basa en una notícia que va tenir lloc a Roma l'any 1951.[1] A la pel·lícula també van participar tres noies implicades en la tragèdia. El mateix any el director Augusto Genina va fer una pel·lícula titulada Tre storie proibite, inspirada en el mateix incident.[2]
Trama
[modifica]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ed/Massimo_Girotti_Romaore11.jpg/220px-Massimo_Girotti_Romaore11.jpg)
Arran d'un anunci de feina publicat en un diari, dues-centes noies es presenten a una adreça de Via Savoia a Roma per aconseguir una feina com a mecanògrafa en un despatx de comptable. En una Itàlia exasperada per l'atur en general, però encara més per la impossibilitat per a les dones de trobar feina, les joves més dispars responen a l'anunci: nobles empobrits, dones amb marits a l'atur, dones embarassades solteres, prostitutes que intenten canviar les seves vides, filles de benestants la jubilació dels quals no és suficient per sobreviure.
Amuntegats als trams d'escales de l'edifici, intercanvien impressions i esmenten les seves vides, sovint fetes de misèria i expedients per sortir-se'n. Una furiosa discussió sobre la prioritat en la línia transforma l'espera en tragèdia: la barana cedeix, destruint els esglaons un a un i fent caure les dones, algunes de les quals estan greument ferides; una de les noies més joves, Cornelia Riva,[3] morirà com a conseqüència de les ferides.
Les noies ferides són traslladades a l'hospital, on fan un amarg descobriment: els metges exigeixen el pagament de la quota diària de 2.300 lires. Moltes d'elles es veuen obligades a tornar a casa perquè no poden pagar.[4]
Repartiment
[modifica]- Lucia Bosè: Simona
- Carla Del Poggio: Luciana Renzoni
- Maria Grazia Francia: Cornelia Riva
- Lea Padovani: Caterina, la prostituta
- Delia Scala: Angelina, la domèstica
- Elena Varzi: Adriana
- Raf Vallone: Carlo
- Massimo Girotti: Nando, marit de Luciana
- Irene Galter: Clara
- Paolo Stoppa: pare di Clara
- Armando Francioli: Romoletto
- Paola Borboni: Matilde
- Eva Vanicek: Gianna
- Checco Durante: pare d'Adriana
- Alberto Farnese: Augusto
- Maria Pia Trepaoli: noia de Viterbo amb maleta
- Marco Vicario: mariner Antonio Bertini
- Anna Maria Zijno: Noia sense barret al bar amb Adriana.[5]
Producció
[modifica]La pel·lícula està ambientada a Roma al Largo Circense 37, mentre que en realitat l'esfondrament va tenir lloc a Via Savoia 31, al barri del Salario, el 15 de gener de 1951. La plaça amb l'edifici va ser totalment reconstruït a l'estudi pel famós escenògraf francès Léon Barsacq.[6]
La banda sonora inclou algunes cançons interpretades amb el Theremin.
Agraïments
[modifica]Notes
[modifica]- ↑ Petri, Elio. Roma ore 11. Palermo: Sellerio Editore, 2004. ISBN 9788838919275.
- ↑ Crowther, Bosley «Movie Review: Roma Ore 11 (1952)». , 30-04-1953 [Consulta: 27 març 2016].
- ↑ En la ficció es va canviar el nom de la víctima, que en realitat es deia Anna Maria Baraldi.
- ↑ «Rome 11 hours». Sellerio Editore. [Consulta: 27 març 2016].
- ↑ Intervista ad Anna Maria Zijno
- ↑ Articolo sul film