Decòrum
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/48/The_Feast_in_the_House_of_Levi_by_Paolo_Veronese_%28edited_2%29.jpg/409px-The_Feast_in_the_House_of_Levi_by_Paolo_Veronese_%28edited_2%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/eb/Rebecca_Nicolas_Poussin.jpg/220px-Rebecca_Nicolas_Poussin.jpg)
Decòrum (paraula llatina traduïble per "l'apropiat" o "l'adequat") és un principi de la retòrica clàssica, la poètica i la preceptiva dramàtica, així com de l'estètica i la teoria de l'art, per designar l'apropiat de la utilització d'un estil o una forma per a l'assumpte tractat.[3] També s'aplica per prescriure límits al comportament social que es considera adequat en cada situació segons les convencions socials. S'utilitza directament en llatí en contextos artístics i literaris (el DRAE recull aquest sentit en les accepcions 6, 7 i 8 de la paraula castellana "decoro").[4]
Tant Aristòtil (Poetica) com Horaci (Ars Poetica) van tractar la importància de l'adequació de l'estil al tema en cada gènere literari (èpica, tragèdia, comèdia). Per a Horaci Mai l'assumpte còmic permet / tràgics versos; ni l'atroç convit / de Thiestes vulgars expressions, / com a narració còmica, tolera. / Cap d'aquestes dues composicions / s'a part dels seus límits i esfera.[5]
El pintor classicista Nicolas Poussin, per justificar un tractament sobri d'una escena bíblica que habitualment es representava amb presència d'animals exòtics com són els camells (Rebeca i Eliecer), va argumentar: No cal barrejar l'estil frigi amb l'estil dori, metàfora musical que permet comprovar que no només la literatura i les arts plàstiques, sinó també la musicologia té la seva pròpia versió del decòrum.[6]
Encara que una posició "decorosa" no té per què coincidir amb una posició pudorosa (només seria així en el cas que els personatges o l'ambient representat així ho exigissin), la repressió del nu en l'art, especialment a partir del Concili de Trento (1545-1563), es va convertir en una obsessió que va identificar tots dos termes, arribant a extrems com la mutilació d'estàtues clàssiques, que els seus genitals es van cobrir amb fulles, o la intervenció de Daniele da Volterra il Braghettone sobre El Judici Final de Miquel Àngel (1564).[nota 1][7]
-
Fragment del Judici Final de Miquel Àngel. La parella formada per la Santa reclinada (Catalina) i el Sant que apareix després d'ella (Blas) va ser una de les més retocades i cobertes de roba per Volterra, atès que la seva postura resultava equívoca.
-
Aquest és l'aspecte que tenia l'escena originalment (fragment de la còpia de Marcelo Venusti (1549).
-
Altres personatges, com aquest Sant Joan Baptista, només van necessitar un petit detall per cobrir els genitals. Alguns d'aquests retocs van ser eliminats en la restauració de 1980-1994.
Tampoc s'identifica el decòrum amb la modèstia, com proven les posis orgulloses o displicentes de la denominada Grand Manner del retrat anglès, en el que van rivalitzar Joshua Reynolds i Thomas Gainsborough.[8]
-
El coronel Coussmaker, de Joshua Reynolds.
-
David Garrick, per Gainsborough.
Notes
[modifica]- ↑ Ha adquirit molta difusió la fictícia gran castració atribuïda al papa Pius IX en 1857, que cita Dan Brown en la seva novel·la Àngels i Dimonis (Gene Callahan, Sure, Read Dan Brown… But Never Believe Him, LewRockwell, 3 de abril de 2004). Sí que és cert que en aquella època (l'anomenada època victoriana) van haver-hi cobriments d'escultures en diferents països, com la mateixa Anglaterra de la reina Victoria (Stephen Smith, Hoja de parra: el mayor encubrimiento de la historia, BBC, 6 de març de 2011.
Referències
[modifica]- ↑ Texte de la compareixença (traducció a l'anglès) Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine.
- ↑ David Rostand, Painting in Sixteenth-Century Venice: Titian, Veronese, Tintoretto, 2nd ed 1997, Cambridge UP ISBN 0521565685
- ↑ Emilio del Río, Quintiliano y su idea del decorum: estilo, ética y retórica:
- ↑ «decoro». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
- ↑ Traducció castellana de Tomás de Iriarte (Biblioteca de traductores). Text llatí dels versos 89-107 (Latin Library):
- ↑ Diccionario Akal de estética, pg. 99.
- ↑ Il Braghettone. Compareu la còpia completa de Venusti amb l'estat actual del fresc de la Capella Sixtina:
- ↑ National Gallery of Art