Bombarder pesant
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/B-17_on_bomb_run.jpg/220px-B-17_on_bomb_run.jpg)
Un bombarder pesant és un bombarder de grans dimensions i normalment de llarg abast. El terme va ser usat principalment durant i abans de la Segona Guerra Mundial, quan la potència dels motors era tan escassa que els dissenys havien de ser acuradament adaptats a les seves missions. A principis de la Segona Guerra Mundial el bombarder pesant generalment va ser considerat com qualsevol disseny que fos capaç de llançar uns 3.600 kg (8.000 lliures) o més sobre objectius llunyans, i bombarders mitjans els capaços de portar des de 1.800-3.600 kg (4.000-8.000 lb), i bombarders lleugers els que levaban de 910-1800 kg (2000-4000 lb),[1] però, aquestes distincions ja anaven desapareixent a mitjans de la guerra, quan ja havia avions de caça que podien portar càrregues superiors a 910 kg (2.000 lb).
Després de la Segona Guerra Mundial el terme ja era poc utilitzat per descriure bombarders dedicats a la funció estratègica, i aquests avions aviat van passar a ser denominats bombarders estratègics, mentre que qualsevol altre disseny es va passar a anomenar bombarder tàctic (menys pes i abast).
Armament defensiu
[modifica]Els bombarders pesants a més normalment tenien molt armament defensiu. Els bombarders britànics de la Segona Guerra Mundial solien tenir tres torretes amb un total de 8 metralladores. Els nord-americans, construïts per al vol en formació, tenien més de 10 metralladores tant en torretes com en altres suports mòbils per proporcionar un cobertura defensiva millor. Els llocs on s'ubicava aquest armament incloïen torretes frontals, torretes de cua, llocs laterals (sovint una simple finestra amb una metralladora Browning M2 de calibre .50 BMG), torretes dorsals (damunt de l'avió) i posicions o torretes ventrals (sota de l'avió), les quals solien ser torretes de bola. Totes aquestes metralladores feien possible que els bombarders pesants es defensessin per si mateixos raonablement bé després de sobrepassar l'abast màxim de les seves caces d'escorta. Els bombarders pesants britànics volaven de manera més independent a la nit i les maniobres evasives jugaven una part important en la defensa.[2]
Exemples
[modifica]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/26/B29.maxwell.750pix.jpg/220px-B29.maxwell.750pix.jpg)
Avro Lancaster
Avro Manchester
Boeing B-17 Flying Fortress
Boeing B-24 Liberator
Boeing B-29 Superfortress
Conolidated B-32 Dominator
Handley Page Halifax
Heinkel He 177
Junkers Ju 390
Junkers Ju 290
Petlyakov Pe-8
Piaggio P.108
Short Stirling
Vegeu també
[modifica]Referències
[modifica]- ↑ Flight International, Volum 37 (en anglès). IPC Transport Press Ltd, 1940.
- ↑ Nijboer, Donald, 1959-. Gunner : an illustrated history of World War II aircraft turrets and gun positions. Erin, Ont.: Boston Mills Press, 2001. ISBN 1-55046-486-8.
Bibliografia
[modifica]- Ambrose, Stephen E. The Wild Blue: The Men and Boys Who Flew the B-24s over Germany. Nova York: Simon & Schuster, 2001. 299 pàg.
- Johnsen, Frederick A. Ball Turret: Shattering the Myths. " Air Power History 1.996 43 (2): 14-21. ISSN 1044-016X
- Johnson, Robert I. "Why the Boeing B-29 Bomber, and Why the Wright R-3350 Engine?" American Aviation Historical Society Journal 1.988 33 (3): 174-189. ISSN 0002-7553
- Vander Meulen, Jacob. Building the B-29. Smithsonian Inst Press, 1995. 104 pàg.