U-64 (1939)
«U-64» U-64 | ||
---|---|---|
Основна інформація | ||
Тип | підводний човен океанського класу | |
Під прапором | ![]() | |
Порт приписки | Кіль з 1 квітня 1940 Вільгельмсгафен | |
Приналежність | «Крігсмаріне» | |
Будівництво | AG Weser, Бремен | |
Замовлено: | 16 липня 1937 | |
Номер замовлення | 952 | |
Закладено: | 15 грудня 1938 | |
Спущено на воду | 20 серпня 1939 | |
Введений до складу флоту: | 16 грудня 1939 | |
Кінець служби | 13 квітня 1940 | |
Загибель: | Затоплена протичовновою авіацією 68°20′ пн. ш. 17°20′ зх. д. / 68.33° пн. ш. 17.33° зх. д. | |
Бойова служба ПЧ | ||
Підпорядкованість | ![]() ![]() | |
Кількість бойових походів | 1 | |
Командири: | капітан-лейтенант Георг-Вільгельм Шульц з 20 листопада 1939 | |
Перемоги: | жодних | |
Параметри | ||
Водотоннажність | стандартна — 1 051 т. | |
підводна — 1 178 т. | ||
Довжина | 76,50 м (по ватерлінії) | |
Ширина | 6,76 м | |
Висота: | 9,6 м | |
Осадка: | 4,70 м | |
Технічні дані | ||
Силова установка | Дизель-електрична, 2 форсованих, 9-циліндрових, 4-тактовних дизеля «MAN» M9V40/46 1 електродвигун SSW GU345/34 | |
Потужність | 2 × 2 200 к.с. (дизел.двигуни) 2 × 370 к.с. (електродвигуни) | |
Швидкість | 18,2 вузлів (надводна) 7,3 вузли (підводна) | |
Максимальна глибина занурення | 230 м | |
Автономність: | 8 700 миль на 10 вузлах, 64 милі під водою на 4 вузлах | |
Екіпаж | 4 офіцери та 44 матроси | |
Озброєння | ||
Торпедне озброєння: | 4 × 533-мм носових 2 × 533-мм кормових торпедних апаратів, 22 торпеди або 66 міни TMA | |
Артилерійське озброєння | 1×105-мм L/45 з 110 снарядами | |
Зенітне озброєння: | 1 × 37-мм зенітна гармата 3.7 cm Flak, 1 × 20-мм зенітна гармата 2 cm Flak |
U-64 — німецький великий океанський підводний човен типу IX-B військово-морських сил Третього Рейху.
U-64 був переданий у 1-шу флотилію підводних човнів Крігсмаріне у Кілі, а з 1 квітня 1940 року переведений до 2-ї флотилії підводних човнів Крігсмаріне у Вільгельмсгафен. На ходовій рубці була нанесена емблема ПЧ — лось чи корова, з рота і прямої кишки якої вистрибують торпеди. Єдиним командиром човна був капітан-лейтенант Георг-Вільгельм Шульц.
6 квітня 1940 року о 13.15 ПЧ вийшов у перше плавання і 12 квітня о 23.00 прибув до Нарвіку, супроводжуючи допоміжний крейсер «Оріон». При підході у Вестфіорді невдало спробував торпедувати британський міноносець, через що довелось ухилятись від глибинних бомб. Для його ремонту човен відвели до Герьянс-фіорду[1] біля Б'єрквіку[2], де в час другої фази битви за Нарвік 13 квітня ще не відремонтований ПЧ був атакований Fairey Swordfish з лінійного корабля «Ворспайт». Корпус був пошкоджений кулеметним вогнем і двома 350-фунтовими бомбами, що вибухнули поряд корпусу. Загинуло 8 моряків. ПЧ о 13.45 опустився на дно фіорду на глибині 35 м. 12 морякам вдалось покинути ПЧ відразу, а 27 покинули вже затоплений човен. Їм допомогли гірські стрільці, що були на березі. Екіпаж повернувся до Німеччини, де ними укомплектували U-124. Рештки U-64 підняли у серпні 1957 та утилізували.
- USS Bowfin (SS-287)
- Orphée (Q163)
- Leonardo da Vinci (підводний човен)
- П-4 «Смелі»
- Підводні човни типу «Салмон»
- HMS Cachalot (N83)
- Paul Kemp: Die deutschen und österreichischen U-Boot Verluste in beiden Weltkriegen. Urbes Verlag Hans Jürgen Hansen, Gräfelfing vor München 1998, ISBN 3-924896-43-7 (нім.)
- Clay Blair: Der U-Boot-Krieg, Band 2: Die Gejagten 1942—1945 Wilhelm Heyne Verlag München 1996, ISBN 3-453-16059-2 (нім.)
- Georg Högel: Embleme, Wappen, Malings deutscher U-Boote 1939—1945. Koehlers Verlagsgesellschaft, Herford 2001, ISBN 3-7822-0826-9 (нім.)
- http://www.u-boot-archiv.de/dieboote/u0064.html [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
- U-64. на uboat.net. (англ.)