Parkia biglobosa
Parkia biglobosa | |
![]() | |
Коротка назва | P. biglobosa |
---|---|
Наукова назва таксона | Parkia biglobosa G.Don |
Таксономічний ранг | вид |
Батьківський таксон | Parkiad |
Базіонім | M. biglobosad |
Охоронний статус згідно з МСОП | найменший ризик[1] |
Підтримується Вікіпроєктом | Вікіпроєкт Інвазійна біологіяd |
URL GRIN | npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=26777 |
![]() |
Parkia biglobosa, також відома як африканська сараняча квасоля (західноафриканські назви: néré, dodongba, doruwa, netetou, netto, sumbala або iru) — багаторічне листяне дерево родини Fabaceae, з роду Parkia.[2] Зустрічається в Африці. Вирощується заради стручків, які містять як солодку м'якоть, так і цінне насіння. Ферментація його насіння є важливою економічною діяльністю для місцевих жителів. Різні частини дерева використовуються в лікувальних та харчових цілях.
Це листопадний багаторічник, який виростає заввишки від 7 до 20 метрів[2] в деяких випадках до 30 метрів.[3] Дерево-вогнестійкий геліофіт, що характеризується товстою темно-сіро-коричневою корою.[2] Стручки дерева рожеві на початку і стають темно-коричневими, коли повністю дозрівають. В середньому вони мають довжину 30-40 сантиметрів, деякі досягають довжини близько 45 сантиметрів. Кожен стручок може містити до 30 насінин;[2] насіння обгорнуто в солодку, порошкоподібну жовту м'якоть.
Географічно Parkia biglobosa можна зустріти в поясі, що тягнеться від узбережжя Атлантичного океану в Сенегалі до південного Судану та північної Уганди.[4]
Щорічне виробництво насіння на півночі Нігерії оцінюється приблизно в 200 000 тонн. Хоча продукція дерева не є поширеною у міжнародній торгівлі, вона становить важливу частину місцевої та регіональної торгівлі в Західній Африці. Насіння особливо цінується в регіоні Сахель, де вони передаються між кордонами.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Sumbala_balls_and_the_African_locust_bean_seeds_they_are_prepared_from_%28Kera_%28D%C3%A9dougou_District%29%2C_Burkina_Faso%2C_June_2014%29.jpg/220px-Sumbala_balls_and_the_African_locust_bean_seeds_they_are_prepared_from_%28Kera_%28D%C3%A9dougou_District%29%2C_Burkina_Faso%2C_June_2014%29.jpg)
Жовта м'якоть, що огортає насіння, природно солодка і переробляється в цінну вуглеводну їжу. Насіння переробляють у приправу, відому як давадава серед хауса та північних племен Гани. Він відомий як сикому серед народу ігбо та іру серед народу йоруба в Нігерії.[6] М'якоть також використовують для приготування напоїв.[7]
Насіння дерева є найціннішою частиною рослини. Вони містять велику кількість ліпідів (29 %), білків (35 %), вуглеводів (16 %) і є хорошим джерелом жиру та кальцію для сільських жителів.[3] Насіння спочатку обробляють, щоб видалити оболонку, а потім ферментують. Потім насіння можна подрібнити в порошок, сформувати у коржі. У дослідженні, проведеному з приводу бродіння давадави, було виявлено, що листя Gmelina arborea та листя банана прискорюють бродіння насіння, одночасно збільшуючи вміст жиру, білка та вологи, але також зменшуючи вміст вуглеводів.[8]
Вирощування цього дерева можна розглядати як важливу економічну діяльність для багатьох африканців, включаючи значну частину жінок. Плоди дорого продаються в Буркіна-Фасо; «Більше 50 % респондентів загальнонаціонального опитування сказали, що брали участь у його торгівлі».[9] Переважно жінки займаються продажем ферментованого насіння (давадава), хоча і чоловіки, і жінки однаково інтегровані у торгівлю сухим насінням.[9]
-
Квіти
-
Листя
-
Стручки
-
Рис з сумбалою
- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2022.2 — 2022.
- ↑ а б в г Species Information — Parkia biglobosa. (n.d. Архів оригіналу за 18 грудня 2013. Процитовано 9 жовтня 2021.
- ↑ а б Ntui, V. O., Uyoh, E. A., Urua, I. S., Ogbu, U., & Okpako, E. C. (2012).
- ↑ Parkia biglobosa. (n.d.). Protabase. Retrieved November 12, 2013, from database.prota.org. Архів оригіналу за 12 грудня 2013. Процитовано 6 грудня 2013.
- ↑ Parkia biglobosa. (n.d.). Protabase. Retrieved November 12, 2013, from database.prota.org. Архів оригіналу за 12 грудня 2013. Процитовано 6 грудня 2013.
- ↑ Olaniyan, A. (n.d. Архів оригіналу за 6 лютого 2019. Процитовано 9 жовтня 2021.
- ↑ Pieroni, Andrea (2005). Prance, Ghillean; Nesbitt, Mark (ред.). The Cultural History of Plants. Routledge. с. 30. ISBN 0415927463.
- ↑ Gernah, D.I., Inyang, C.U., & Ezeora, N.L. (2007).
- ↑ а б Teklehaimanot, Z. (2004).