Струсі
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ab/POL_COA_Korczak.svg/200px-POL_COA_Korczak.svg.png)
Струсі (пол. Strusiowie) — шляхетський рід в Польському Королівстві, згодом Речі Посполитій. Рід походить з Коморова (тоді Белзьке князівство). У документах представники роду згадуються як Струсі з Коморова (наприклад, Миколай Струсь з Коморова). Пізніше перенеслися на Поділля, зокрема, родинне містечко Струсів, назване на їхню честь.
Михайло Грушевський називав їх спольщеним українським родом.[1]
Бартош Папроцький — автор книги «Герби польського лицарства» — писав: «Вони вийшли з Белзького воєводства, багато їх з того дому були забиті, боронячи кордони Королівства».[2] Чоловіки цього роду відзначалися у різних війнах. За підрахунками Адама Бонецького, 24 Струсі померли не своєю смертю, а полягли на полях битв (на основі праці Бартоша Папроцького «Гніздо цноти» (пол. Gniazdo cnoty)).
В «Анналах» С. Сарніцького, виданих 1587 року, записано під 1506 роком елегію про двох представників роду Струсів (Єжи та Щенсни), котрі загинули у битві проти волохів:
![]() |
…два брати Струси, войовничі і відважні юнаки, загинули, оточені і стиснуті волохами. Про них ще й тепер співають елегії, які українці називають думами, тужливим голосом, відтворюючи рухами співаючих, які рухаються то в один, то в другий бік, те, про що співається, і навіть селянська юрба, час від часу граючи на дудках жалібні мелодії, наслідує те ж саме | ![]() |
Герб роду — герб Корчак.
- Ян (Іван) Струсь (? — 1518) — староста Хмільника, ротмістр оборони поточної.
- Якуб Струсь (1490—1520) — одружився близько 1510 року. Дружина — Малгожата Кердей з Оринина. Загинув 1520 року у битві під Вороновом. Якуб Струсь — батько Станіслава Струся. На честь Якуба Струся був складений жалобний вірш «Плачі Якубові Струсові, старості Хмільницькому, загиблому за вітчизну від рук татар, з жалем написані» (автор М.Коберницький):
![]() |
Геть відійди від мене, веселий лютнисте, А підійди до мене з кобзою, жалібний кобзарю. Зіграй мені думу смутну про загиблого Струся… Починайте про нього пісні, нехай його слава Про вічні часи ніде не загине»[3] | ![]() |
- Юрій[4] (Григорій) Струсь — загинув у битві з татарами 1506 р., був похований у Латинській катедрі Львова;[5] інша версія: волоський воєвода Богдан наказав стратити взятого в полон[6]
- Станіслав Струсь — (1516/1521 − 1571) — староста Хмільника, ротмістр оборони поточної, кам'янецький ловчий. Загинув у битві з татарами. Дружина — з роду Вільчеків, герб Порай.
- Якуб Струсь (1555?-1589) — народився у Кам'янці-Подільському. Був хмільницьким старостою (тепер місто Хмільник). Дружина — Барбара Потоцька (донька коронного стражника Миколая Потоцького).
- Миколай Струсь — останній Струсь чоловічої статі. Помер 1627 року, залишивши після лише двох доньок — Кристину (Гелену) і Зофію. Дружина Зофія Струсь (Ожеховська). Вийшла заміж за Миколая 1599-го року.
- Юрій Струсь (15?-1605) — староста брацлавський, вінницький і звенигородський, каштелян галицький. Був одним з керівників польських військ під час придушення повстання Северина Наливайка.[7] Дружина — Марися Лущевська. Мав доньку Ельжбету Струсь.
- Ельжбета Струсь (Калиновська) (1588-?) — донька Юрія (Єжи) Струся, дружина Валентія Александра Калиновського[8]. Один з її синів, Адам Калиновський, одружився з Кристиною Струсь. Всього народила 7-х дітей.
- Єнджей Струсь — староста бендзинський, депутат Коронного трибуналу 1712 р.
- Фелікс (Щасний) Струсь — брат Юрія (Григорія[5]), військовик, загинув у бою проти волохів воєводи Богдана[9] похований разом з братом у Латинській катедрі Львова[5]
- Миколай Павло — підчаший велюнський
- Христина (Гелена) Струсь (близько 1605—1647) — тричі виходила заміж, дітей не мала.
- Софія Струсь — вийшла заміж за шляхтича Якуба з роду Сененських[10].
- Софія Струсь(?-?) — була двічі заміжня. Перший чоловік — Бенедикт Гулевич, луцький земський писар, брат Галшки Гулевичівни. Загинув 1613 року, після чого Софія вийшла заміж вдруге.[джерело?]
- Окрім Струсова, назву від родинного прізвища мало селище Струсьгород[11] — тепер смт. Буки на Черкащині.
- Роду Струсів присвячена трагедія у віршах «Струсі» (Strusiowie, 1848 р.) польського письменника Станіслава Пілята (пол. Stanisław Pilat).
- З Коморова походить також рід Коморовських, котрі теж належать до гербу Корчак.
- ↑ Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. VI. — С. 250.
- ↑ Tropami przodkow. Strusowie herbów Korczak i Kuczaba [1] [Архівовано 11 грудня 2011 у Wayback Machine.]
- ↑ Осетрова Г. Захисники Поділля 14-16ст.[2][недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona … [Архівовано 3 лютого 2014 у Wayback Machine.] — T. 4. — S. 218
- ↑ а б в Військові могили давнього Львова. Архів оригіналу за 1 лютого 2014. Процитовано 28 січня 2014.
- ↑ Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona … [Архівовано 3 лютого 2014 у Wayback Machine.] — T. 4. S. 218-19
- ↑ Лепявко С. Северин Наливайко. Архів оригіналу за 6 грудня 2010. Процитовано 28 грудня 2011.
- ↑ Kalinowski [Архівовано 26 лютого 2013 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolnosci … [Архівовано 14 серпня 2014 у Wayback Machine.] — T. 4.— S. 218—219
- ↑ Sienieńscy (01) [Архівовано 31 жовтня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Яковенко Н. Українська шляхта з кінця XIV до середини XVII століття. Волинь і Центральна Україна. Київ: Наукова думка, 1993. — С. 214
- Лепявко С. Северин Наливайко [3]
- Осетрова Г. О. Захисники Поділля 14-16ст.[4][недоступне посилання з липня 2019]
- Boniecki A. Herbarz Polski. — Warszawa, 1901 // Herbarz polski [Архівовано 30 грудня 2013 у Wayback Machine.] (пол.)
- Husiatyn // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 222. (пол.) — S. 222. (пол.)
- Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona… [Архівовано 14 серпня 2014 у Wayback Machine.] — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1743. — T. 4. — 820 s. — S. 218—220. (пол.)
- Paprocki B. Gniazdo cnoty, zkąd herby Rycerstwa Polskiego swój początek mają, Kraków, 1578 [5][недоступне посилання з липня 2019] (пол.)
- Starowolski Sz. Wojownicy sarmaccy. — W., Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, 1979. (пол.)
- Tropami przodkow. Strusowie herbów Korczak i Kuczaba [6] (пол.)
![]() |
Це незавершена стаття про шляхту (дворянство). Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |