Острівці Лангерганса
Перейти до навігації
Перейти до пошуку
- Не плутати з клітинами Лангерганса, що містяться в епідермальних тканинах
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f0/Langerhanssche_Insel.jpg/220px-Langerhanssche_Insel.jpg)
Острівці́ Лангерга́нса — скупчення гормон-продукуючих (ендокринних) клітин, переважно в хвості підшлункової залози. Підшлункова залоза дорослої здорової людини налічує близько 1 мільйона острівців (загальною масою від одного до півтора грама).[1]
Названо на честь німецького патологоанатома Пауля Лангерганса (1849—1888), який в 1869 році описав скупчення клітин в підшлунковій залозі.
- Альфа-клітини становлять до 20 % пулу острівцевих клітин — секретують глюкагон (антагоніст інсуліну).[2]
- Бета-клітини становлять 65…80 % пулу острівцевих клітин — секретують інсулін (за допомогою білків-рецепторів проводить глюкозу всередину клітин організму, активізує синтез глікогену в печінці і м'язах, пригнічує глюконеогенез);
- Дельта-клітини становлять 3…10 % пулу острівцевих клітин — секретують соматостатин (пригнічує секрецію багатьох залоз);
- PP-клітини становлять 3…5 % пулу острівцевих клітин — секретують панкреатичний поліпептид (пригнічує секрецію підшлункової залози і стимулює секрецію шлункового соку).
- Епсилон-клітини становлять <1 % пулу острівцевих клітин — секретують грелін («гормон голоду» — збуджує апетит).
- ↑ Вільям Ф.Ґанонґ. Фізіологія людини: Підручник/Переклад з англ. Наук.ред.перекладу М.Гжегоцький, В.Шевчук, О.Заячківська.—Львів: БаК, 2002. — 306 с. ISBN 966-7065-38-3
- ↑ Atlas of functional histology (English) . Uk: Mosby. 2000. с. 309. ISBN 0-7234-3072-1.
{{cite book}}
:|first1=
з пропущеним|last1=
(довідка)
![]() |
Це незавершена стаття з гістології. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |