Марта Ґеллгорн
Марта Ґеллгорн | |
---|---|
англ. Martha Gellhorn | |
![]() Марта Ґеллгорн та Ернест Гемінґвей. Китай, 1941 р. | |
Ім'я при народженні | Марта Елліс Ґеллгорн |
Народилася | 8 листопада 1908 Сент-Луїс, Міссурі, США[1] |
Померла | 15 лютого 1998 (89 років) Лондон, Англія ·отруєння ціаністим каліємd |
Громадянство | ![]() |
Діяльність | журналістка, письменниця-романістка, письменниця, військова кореспондентка |
Галузь | творче та професійне письмоd[2], проза[2], мандри[d][2], журналістика[2] і воєнна журналістика[2] |
Alma mater | John Burroughs Schoold і Коледж Брін Мар[1] |
Знання мов | англійська[3][2][4] |
Заклад | The New Republic[1], United Pressd, The Atlantic і Collier'sd |
Роки активності | 1934-1989 |
Конфесія | атеїзм |
Мати | Edna Fischel Gellhornd[1] |
У шлюбі з | Ернест Гемінґвей[1], Thomas Stanley Matthewsd[1] і Бертран де Джувенел[5] |
Нагороди | |
IMDb | ID 0312433 |
Сайт | gellhornmartha.blogspot.com |
|
Марта Елліс Ґеллгорн (англ. Martha Ellis Gellhorn; 8 листопада 1908 — 15 лютого 1998) — американська журналістка, письменниця, одна з найвизначніших військових кореспондентів ХХ століття. Вона писала практично про кожен великий світовий конфлікт, який відбувався під час її 60-річної кар'єри. Була третьою дружиною письменника Ернеста Гемінґвея з 1940 до 1945 року.
Марта Ґеллгорн народилася 8 листопада 1908 року в місті Сент-Луїс, США. Батько Джордж Ґеллгорн був лікарем-гінекологом з німецьким корінням[6][7], мати — Една Фішелл (18 грудня 1878 — 24 вересня 1970), була активною захисницею жіночих прав. Обоє батьків наполовину були євреями.
З дитинства Марта писала вірші та короткі оповідання. У 1926 році закінчила школу. Навчалася один рік у Коледж Брін Мар, але залишила його у 1927 році. Після коледжу вона пішла у «The New Republic». Потім Марта поїхала в Європу на пошуки пригод і нових тем.
У Франції Марта почала працювати у «United Press International» та «Vogue». У Парижі в неї почався роман з письменником Бертраном де Жувенелем. За неофіційними даними, вони одружилися, але документально це не підтверджено.
Перебуваючи в Європі, вона стала прихильницею пацифістських рухів, про що розповіла пізніше у своїй книзі «What Mad Pursuit» (1934).
Після приїзду в Америку Марта Ґеллгорн стала репортером однієї з великих газет. Тоді ж заприятелювала з Елеонорою Рузвельт, дружиною президента. Крім загальних інтересів, вони з'ясували, що перша леді добре знала Едну Фішелл, матір Марти, по коледжу. Через Елеонор Рузвельт Марта познайомилась з Гаррі Гопкінсом. Біографія журналістки містить факти, що вказують на її співпрацю з урядом Франкліна Рузвельта. За дорученням адміністрації президента Марта Ґеллгорн проїхала по містах Америки і написала ряд нарисів про те, які наслідки мала Велика депресія для різних верств населення. Результати спостережень були викладені нею не тільки в статтях, але й у книзі «Лихо, яке я бачила» (англ. The Trouble I've Seen, 1936). Ця збірка оповідань став першим літературним твором, який написала Марта Ґеллгорн.
Під час поїздки у 1936 році в Кі-Вест, штат Флорида, Марта познайомилась з Ернестом Гемінґвеєм. Марта та Ернест вирішили разом їхати до Іспанії, щоб стежити за ходом громадянської війни. У 1937 році вони разом відзначили різдво в Барселоні. Після чотирьох років стосунків, Ернест Гемінґвей та Марта Ґеллгорн одружилися в грудні 1940 року. Проте постійна відсутність Марти далась в знаки, і Ернест Гемінґвей поставив ультиматум:
![]() |
Або ти кореспондент на цій війні, або жінка в моєму ліжку... | ![]() |
У 1945 році подружжя розлучилося. Після Другої світової війни Марта Ґеллгорн працювала у «The Atlantic Monthly». Описуювала війну у В'єтнамі, Шестиденну війну на Близькому Сході та громадянські війни в Центральній Америці.
У 1954 році Марта Ґеллгорн одружилася з головним редактором «Таймс» Томасом Стенлі Метт'юсом. Цей шлюб був розірваний у 1963 році, після того, як Марта Ґеллгорн дізналася про роман її чоловіка на стороні[8]. Після цього Марта Ґеллгорн остаточно розчарувалася в інституті шлюбу і більше не одружувалася.
У 81-річному віці вона приїхала в Панаму, де написала про вторгнення військ США.
15 лютого 1998 року Марта Ґеллгорн наклала на себе руки, прийнявши смертельну дозу ліків, після довгої боротьби з раком яєчників.
22 квітня 2008 року в США випустили поштову марку на честь Марти Ґеллгорн.
У 2012 році Ніколь Кідман зіграла Марту Ґеллгорн у фільмі Філіпа Кауфмана «Гемінґвей та Ґеллгорн».
- What Mad Pursuit (1934);
- The Trouble I've Seen (1936, 2012);
- A Stricken Field (1940);
- The Heart of Another (1941);
- Liana (1944);
- The Undefeated (1945);
- Love Goes to Press: A Comedy in Three Acts (1947);
- The Wine of Astonishment (1948);
- The Honeyed Peace: Stories (1953);
- Two by Two (1958);
- The Face of War (1959);
- His Own Man (1961);
- Pretty Tales for Tired People (1965);
- Vietnam: A New Kind of War (1966);
- The Lowest Trees Have Tops (1967);
- Travels with Myself and Another: A Memoir (1978, 2002);
- The Weather in Africa (1978, new edition by Eland, 2006);
- The View From the Ground (1989; new edition by Eland, 2016);
- The Short Novels of Martha Gellhorn (1991);
- The Novellas of Martha Gellhorn (1993);
- Selected Letters of Martha Gellhorn (2006).
- Hardy Dorman, Angelia (2012). Martha Gellhorn: Myth, Motif and Remembrance.[9]
- Rollyson, Carl (2000). Nothing Ever Happens to the Brave: The Story of Martha Gellhorn.
- Moorehead, Caroline (2004). Martha Gellhorn: A Life. (a.k.a. Gellhorn: A Twentieth-Century Life)
- Rollyson, Carl E. (2007). Beautiful Exile: The Life of Martha Gellhorn.
- Moreira, Peter (2007). Hemingway on the China Front: His WWII Spy Mission With Martha Gellhorn.
- McLoughlin, Kate (2007). Martha Gellhorn: The War Writer in the Field and in the Text.
- ↑ а б в г д е Blain V., Grundy I., Clements P. The Feminist Companion to Literature in English: Women Writers from the Middle Ages to the Present — 1990. — P. 416.
- ↑ а б в г д е Czech National Authority Database
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ CONOR.Sl
- ↑ https://www.lexpress.fr/culture/livre/martha-gellhorn_811046.html — L'Express, 2006.
- ↑ Ware, Susan; Stacy Lorraine Braukman (2004). Notable American Women: A Biographical Dictionary Completing the Twentieth Century. Harvard University Press. с. 230. ISBN 0-674-01488-X.
- ↑ Review [Архівовано 5 квітня 2019 у Wayback Machine.] by Kirkus (UK) of Caroline Muirhead: Martha Gellhorn (2003)
- ↑ I didn't like sex at all. Salon. 12 серпня 2006. Архів оригіналу за 26 лютого 2012. Процитовано 23 лютого 2012.(англ.)
- ↑ Angelia Hardy Dorman. Martha Gellhorn: Myth, Motif and Remembrance eBook. Kindle Store.
- Офіційний сайт
- Огляд: вибрані листи Марти Ґеллгорн [Архівовано 20 лютого 2011 у Wayback Machine.] на сайті Salon
- Огляд: Марта Ґеллгорн. Життя [Архівовано 3 жовтня 2017 у Wayback Machine.] на сайті The Age
- Марта Ґеллгорн про Громадянську війну в Іспанії на BBC Radio 4
- Електричне небо. Марта Ґеллгорн-на рекорд [Архівовано 8 березня 2015 у Archive.is]
- «Чи є нова Німеччина?». Марта Ґеллгорн [Архівовано 24 лютого 2017 у Wayback Machine.]
- «Палестинські араби». Марта Ґеллгорн [Архівовано 12 вересня 2017 у Wayback Machine.]
- «Аутсайдери: Марта Ґеллгорн» інтерв'ю. 1983 рік [Архівовано 5 жовтня 2017 у Wayback Machine.]
- 5 визначних військових кореспонденток —жінки, які висвітлювали події світових конфліктів // ELLE Ukraine, 06.06.2024