Бакст Леон Миколайович
Леон Миколайович Бакст | ||||
---|---|---|---|---|
Леон Бакст, автопортрет, 1893 | ||||
При народженні | Лев Самійлович Розенберг | |||
Народження | 27 січня (8 лютого) 1866 Гродно, Російська імперія | |||
Смерть | 28 грудня 1924 (58 років) | |||
Париж, Франція | ||||
Поховання | Батіньйоль | |||
Національність | єврей | |||
Країна | Російська імперія | |||
Жанр | живопис, сценограф, художник книги | |||
Навчання | Петербурзькій Академії Мистецтв | |||
Діяльність | художник, дизайнер, художник з костюмів, сценограф, рисувальник, графік | |||
Вчитель | Жан-Леон Жером | |||
Відомі учні | Марк Шагал | |||
Член | Світ мистецтва | |||
Діти | André Bakstd | |||
Роботи в колекції | Художній інститут Чикаго, Музей мистецтв Нельсона-Аткінсаd, Національна галерея мистецтв, Музей сучасного мистецтва (Нью-Йорк)[1], Музей мистецтва Метрополітен, Російський музей, Музей Ізабелли Стюарт Гарднер, Третьяковська галерея, Національна галерея Вірменії, Художня галерея Південної Австралії, Паризький міський музей сучасного мистецтва, Бостонський музей образотворчих мистецтв, Музей Ґетті і Гаазький муніципальний музей[2] | |||
Нагороди | ||||
| ||||
![]() | ||||
Лео́н Микола́йович Бакст (справжнє ім'я — Лейб-Хаїм Ізраїлевич, або Лев Самійлович Розенберг; 27 січня (8 лютого) 1866—1924) — білорусько-єврейський, російський художник, сценограф, книжковий ілюстратор, майстер станкового живопису та театральної графіки, один з найвизначніших діячів об'єднання «Світ мистецтва» і театрально-мистецьких проєктів С. П. Дягілєва.
Народився у місті Гродно в небагатій єврейській родині. Невдовзі родина перебралася жити в Петербург. Дід займався пошивом і здобув добробут, до Росії мешкав у Парижі. Батько був комерсантом.
Серед забав хлопця — гра у театр. Він вирізав з журналів фігурки людей, котрих перетворював на персонажів вистав і давав ці вигадані вистави для сестер.
Після закінчення гімназії навчався вільним слухачем в Петербурзькій Академії Мистецтв, підробляючи створенням ілюстрацій для книжок. Тоді ж виявились і художні здібності юнака. У зв'язку з ювілеєм поета В. Жуковського у гімназії провели конкурс на найкращий малюнок портрета літератора. Перше місце присудили Леу Розенбергу. Відтепер малювання стало постійним для гімназиста.
Емоційний хлопець зажадав покинути гімназію, аби навчатися малювання. Це викликало занепокоєння батька, що справедливо хотів, аби син закінчив гімназію. Але малюнки сина за родинним рішенням зібрали і відіслали у Париж на суд скульптору М. М. Антокольському. Той відгукнувся і порадив влаштуватися у петербурзьку Академію мистецтв.
Лев провчився в Академії майже чотири роки. Петербурзька Академія на той час переживала не найкращі часи, панували нудьга, застарілі схеми навчання і консерватизм. 1887 року Леон покинув заклад. Він не один був такий, недовчились у Академії Валентин Сєров і Костянтин Сомов.
Він був особою з повільно визрівавшими здібностями і повільно народженою індивідуальністю. На його формування вплинули зовнішні події. Помер батько і родина збідніла. Матеріально родину підтримували дід і сам Лев. Він почав співпрацювати з періодичними виданнями і робили ілюстрації та обкладинки для книжок.
У період 1893—1899 рр. Лев перебував і навчався в Парижі. Враження від картин Імператорського Ермітажу і зібрання Петербурзької Академії були доповнені враженнями від картин Лувра та Люксембурзького музею (в останньому переважали буржуазні митці, прихильники офіційних академічних норм того часу).
В самому Парижі було чимало приватних художніх шкіл, котрі пишно називали себе академіями. Популярністю користувались академії Р. Жуліана, Ф. Колароссі, Ф. Кормона, студія прихильника академізму Ж.-Л. Жерома. Молодий художник займався в студії Жерома та разом із фінським художником А. Едельфельтом. Зароблені гроші він використав для відвідин Мадрида, де його полонив талант Дієго Веласкеса.
Він опановував різні художні техніки, брався за пастель, за акварель. Твердий і точний малюнок він використовуватиме роками при створенні театральних ескізів, обережно розфарбованих аквареллю.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7e/Alexander_Benua_par_L%C3%A9on_Bakst_%281898%29.jpg/200px-Alexander_Benua_par_L%C3%A9on_Bakst_%281898%29.jpg)
-
Гріценко-Бакст, 1903 р.
-
«Рейчел Стронг»
-
Зінаїда Гіппіус у чоловічому історичному вбранні, малюнок, 1906 р.
-
Іда Рубінштейн, бл. 1910 р., Музей мистецтва Метрополітен, Нью-Йорк.
На першій своїй виставці (1889) прийняв псевдонім Бакст — скорочене прізвище бабусі (Бакстер). На початку 1890-х років виставлявся в Товаристві акварелістів. В 1893—1897 роках жив у Парижі, часто повертаючись в Санкт-Петербург. З середини 90-х примкнув до гуртка письменників і художників, що сформувався навколо Дягілєва і Олександра Бенуа, який пізніше перетворився в об'єднання «Світ мистецтва». 1898 року спільно з Дягілєвим узяв участь у заснуванні однойменного видання. Графіка, видана в цьому журналі, принесла Бакста славу.
Продовжив займатися станковим живописом, створивши портрети Філіпа Малявіна (1899), Розанова (1901), Андрія Білого (1905), Зінаїдою Гіппіус (1906). Також викладав живопис дітям князя Володимира Олександровича. В 1902 році в Парижі отримав замовлення від Миколи II на зустрічі російських моряків.
Під час революції 1905 року Бакст працював для журналів «Жупел», «Пекельна пошта», «Сатирикон», пізніше в мистецькому журналі «Аполлон».
З 1907 року Бакст жив в основному в Парижі і працював над театральними декораціями. Він створив декорації для грецьких трагедій, а з 1908 увійшов в історію як автор декорацій для дягілєвської Російський балет («Клеопатра» 1909, «Шахерезада» 1910, «Карнавал» 1910, «Нарцис» 1911, «Дафніс і Хлоя» 1912). Весь цей час жив у Європі, оскільки, будучи юдеєм, не мав посвідки на проживання поза смугою осілості.
Під час візитів до Санкт-Петербурга викладав у школі Званцевої. У період 1908—1910 років одним із його учнів був Марк Шагал, але в 1910 році вони припинили відносини. Бакст заборонив Шагалу їхати до Парижа, оскільки, на його думку, це пішло б на шкоду мистецтву Шагала, а у фінансовому відношенні призвело б молодого художника до голодної смерті (Шагал не малював театральних декорацій). Шагал тим не менше поїхав, і знайшов свій стиль живопису.
В 1914 у Бакст був обраний членом Петербурзької Академії мистецтв.
1918 року у Бакст остаточно розірвав стосунки з Дягілєвим та його балетом. 27 грудня 1924 помер у Парижі від набряку легенів.
-
Вечеря, 1902
-
Андрій Бєлий, 1905
-
Пані Келлер, 1902 р.
-
Видавника марка для товариства «Світ мистецтва», 1899 р.
-
Старовинний жах, 1908
-
Ескіз костюма до балету «Клеопатра», 1909
-
Ескіз костюма до балету «Жар-Птиця», 1910
-
Театральна програмка до балета «Пері» роботи Л. Бакста для В. Ніжинського
-
Малюнок Ніжинського на програмі для балету «L'après-midi d'un faune», 1912
-
Ескіз костюма до балету «Єлена Спартанска», 1912
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7b/%D0%91%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%88%D0%BE%D0%B9_%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D1%82%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D1%8B%D0%B9_%D0%B1%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D1%80_%D0%BA%D1%83%D0%BA%D0%BE%D0%BB.jpg/300px-%D0%91%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%88%D0%BE%D0%B9_%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D1%82%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D1%8B%D0%B9_%D0%B1%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D1%80_%D0%BA%D1%83%D0%BA%D0%BE%D0%BB.jpg)
- Музей Клюні в Парижі. Дворик, 1891
- Автопортрет, 1893, Державний Російський музей, Петербург
- Портрет Бенуа Олександра Миколайовича, 1898,пастель
- Гірське озеро, 1899
- Афіша для благодійного базару ляльок, 1899, хромолітографія
- Фантастичний краєвид
- Портрет Сергія Павловича Дягілєва з нянею, 1906, Державний Російський музей, Петербург
- Театральна завіса, ескіз, для театру В. Ф. Комісаржевської
- Портрет письменника В. В. Розанова, 1901, пастель, Третьяковська галерея
- Елізіум, декоративне панно, 1906, гуаш, Третьяковська галерея
- «Стародавній жах (Бакст)»
- Портрет Жана Кокто, 1911, малюнок, Париж, прив. збірка
- Портрет Л. Мясіна, 1914, малюнок, прив. збірка
- Портрет В. Цуккі, 1917
- Портрет І. Рубінштейн, 1921, гуаш, Метрополітен-музей
- Портрет Буніна Івана Олексійовича, 1921
- «Клеопатра», 1909
- «Жар-птиця», 1910
- «Нарцис», 1911
- «Дафніс і Хлоя», 1912
- Сецесія
- Малюнок
- Літографія
- Театрально-декораційне мистецтво
- Світ мистецтва (товариство)
- Видавнича марка
- Еміграція
- Антокольський Марко Матвійович
- Персоналії, пов'язані із Санкт-Петербургом
- Alexandre A., Cocteau J. L'art decoratif de Leon Bakst, P., 1913.
- Lewinson A. The story of Leon Bakst's life, Б., 1922.
- Пружан И. Н. Лев Самойлович Бакст. — Л., 1975.
- Голынец С. В. Л. С. Бакст, 1866—1924. — Л., 1981.
- Марк Шагал Моя Жизнь., Азбука, 2000. — ISBN 5-267-00200-3
- ↑ http://www.moma.org/collection/works/33017
- ↑ Modeprent uit Gazette du Bon Ton
- ↑ Російський драматичний театр: Енциклопедія / За заг. ред. М. І. Андрєєва, Н. Е. Звенигородської, А. В. Мартинової та ін. — (М.): Велика Російська енциклопедія, 2001. — 568 с.: Іл. — ISBN 5-85270-167-Х
- Working for Diaghilev [Архівовано 17 травня 2021 у Wayback Machine.]
- Leon Bakst Works Online [Архівовано 19 серпня 2010 у Wayback Machine.]
- Малюнки Леона Бакстера на продаж [Архівовано 5 вересня 2010 у Wayback Machine.]
- Леон Бакст. Біографія і творчість (рос.)
- Народились 8 лютого
- Народились 1866
- Померли 28 грудня
- Померли 1924
- Поховані на кладовищі Батіньйоль
- Офіцери ордена Почесного легіону
- Художники Російської імперії
- Російські художники
- Російські художники театру
- Уродженці Гродна
- Сценографи
- Російська еміграція часів імперії
- Світ мистецтва
- Художники XX століття
- Ілюстратори Російської імперії
- Білоруські євреї
- Художники Санкт-Петербурга
- Емігранти з Російської імперії до Франції