Sirotište
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e3/9403_-_Venezia_-_Calle_della_Piet%C3%A0_-_Lapide_della_ex_ruota_degli_esposti_-1548-_-_Foto_Giovanni_Dall%27Orto_12-Aug-2007.jpg/220px-9403_-_Venezia_-_Calle_della_Piet%C3%A0_-_Lapide_della_ex_ruota_degli_esposti_-1548-_-_Foto_Giovanni_Dall%27Orto_12-Aug-2007.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/90/Berlin_Pankow_orphanage.jpg/220px-Berlin_Pankow_orphanage.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1f/St._Nicholas_Orphanage.jpg/220px-St._Nicholas_Orphanage.jpg)
Istorijski, sirotište je rezidencijalna ustanova, ili grupni dom, posvećen zbrinjavanju siročadi i druge dece koja su odvojena od njihovih bioloških porodica. Primeri situacija koje bi prouzrokovale smeštanje deteta u sirotišta su kada su roditelji umrli, biološka porodica je zlostavljala dete, postojala je zloupotreba supstanci ili mentalna bolest u biološkom domu koja šteti detetu, ili su roditelji morali da odu na rad negde drugde i nisu bili u stanju ili ne žele da povedu dete. Uloga pravne odgovornosti za podržavanje dece čiji su roditelji umrli ili na drugi način nisu u mogućnosti da pružaju negu znatno se razlikuje u svetu.
Upotreba sirotišta pod upravom vlada je u Sjedinjenim Državama, Kanadi, Velikoj Britaniji i zemljama članicama Evropske unije ukinuta tokom druge polovine 20. veka, ali nastavljaju da deluju u mnogim drugim regionima širom sveta. Iako se termin „sirotište” više ne upotrebljava u Sjedinjenim Državama, skoro svaka američka država nastavlja da upravlja kućama za boravak dece kojoj je neophodno bezbedno mesto za život i u kojima će im biti pružena podrška u obrazovnim i životnim veštinama. Kuće poput Milton Heršijeve škole[1] u Pensilvaniji, Mushart[2] u Ilinoisu i Krosnor škola i dom za decu[3] u Severnoj Karolini i dalje pružaju negu i podršku deci kojoj je neophodna. Dok mesto poput Milton Heršijeve škole smešta gotovo 2.000 dece, svako dete živi u malom okruženju sa „kućnim roditeljima”[4] koji često žive godinama u toj kući. Deca koja odrastaju u tim stambenim kućama imaju višu stopu završetka srednje škole i fakulteta od one koja provode ekvivalentan broj godina u američkom sistemu hraniteljstva, gde samo 44 do 66 procenata dece završava srednju školu.[5][6]
Istraživanja iz Projekta rane intervencije u Bukureštu (engl. Bucharest Early Intervention Project, BEIP) često se navode kao dokaz da stambene institucije negativno utiču na dobrobit dece. BEIP je odabrao sirotišta u Bukureštu, Rumunija, koja su odgajala napuštenu decu u socijalno i emocionalno ugroženim sredinama kako bi proučavali promene u razvoju odojčadi i dece nakon što su bila smeštena u posebno obučene hraniteljske porodice u lokalnoj zajednici.[7] Ova snažna studija pokazala je koliko je nedostatak ljubavne pažnje koji deci pružaju njihovi roditelji ili negovatelji važan za optimalni ljudski razvoj, posebno mozga; adekvatna ishrana nije dovoljna.[8] Daljnja istraživanja dece koja su usvojena od institucija iz istočnoevropskih država u SAD pokazala su da su za svakih 3,5 meseca koje beba provodi u ustanovi zaostajala za svojim vršnjacima u rastu za 1 mesec.[9] Nadalje, metaanaliza istraživanja o IQ vrednostima dece u sirotištima utvrdila je niži IQ među decom u mnogim institucijama, ali ovaj rezultat nije pronađen u okruženju s niskim prihodima.[10]
Širom sveta, rezidencijalne ustanove poput sirotišta često mogu biti štetne za psihološki razvoj ugrožene dece. U zemljama u kojima se sirotišta više ne koriste, državno dugoročno zbrinjavanje neželjene dece se oslanja na smeštaj u domaćem okruženju, sa naglaskom na replikaciji porodičnog doma. Mnoge od ovih zemalja, poput Sjedinjenih Država, koriste sistem novčanih stipendija koje se isplaćuju udomiteljima kako bi se podstaklo i subvencionisalo zbrinjavanje u privatnim domovima. Neophodno je napraviti razliku između hraniteljstva i usvajanja, jer bi usvajanje deteta izuzelo dete iz državne brige i prenelo u potpunosti i neopozivo zakonsku odgovornost za brigu o detetu na posvojitelja, dok u slučaju hraniteljstva dete ostaje u državnoj nadležnosti s hraniteljem koji deluje samo kao negovatelj.
Većina dece koja žive u sirotištima nisu siročad; četvoro od petoro dece u sirotištima ima bar jednog živog roditelja i većina ima širu porodicu.[11] Zemlje u razvoju i njihove vlade oslanjaju se na rodbinsko zbrinjavanje radi pomaganja siročadi, jer je znatno finansijski efektivnije pomoći širim porodicama u preuzimanju siročeta, nego što je njegova institucionalizuja.[12] Pored toga, zemljama u razvoju nedostaje socijalna pomoć za decu i njihovo blagostanje zbog nedostatka resursa. Istraživanja koja se sprovode u svetu u zemljama u razvoju pokazuju da su se te zemlje fokusirale isključivo na pokazatelje preživljavanja, umesto na kombinaciju opstanka i drugih pozitivnih pokazatelja kao što bi to učinila razvijena nacija.[13] To govori o načinu na koji mnoge razvijene zemlje tretiraju krizu siročadi, jer je jedini fokus na pronalaženju načina da se osigura njihov opstanak. U razvijenim zemljama siročad može očekivati da neće naći samo dom, već će te zemlje pokušati da obezbede i sigurnu budućnost. Nadalje, siročad u zemljama u razvoju se smatraju problemom koji treba rešiti, i to ih čini ranjivim u pogledu eksploatacije ili zanemarivanja. U Pakistanu, alternativna briga za siročad često pada na proširene porodice i pakistansko društvo u skladu sa stanovištem svoje vlade stavlja najveći deo tereta brige o siročadi na njih. Iako je često slučaj da građani Pakistana uzimaju siročad zbog svoje kulture i religije, uzimaju se samo siročad čiji su roditelji umrli. To zanemaruje populaciju dece kojoj je potrebna alternativna nega bilo zbog zlostavljanja ili zbog roditelja koji nisu u stanju da se brinu o svom detetu zbog siromaštva, mentalnih ili fizičkih problema.[14]
Nekoliko velikih međunarodnih dobrotvornih organizacija i dalje finansira sirotišta, ali većinu njih obično osnivaju manje dobrotvorne organizacije i verske grupe.[15] Sirotišta, posebno u zemljama u razvoju, mogu iskorištavati ranjive porodice u riziku od raspada i aktivno regrutovati decu kako bi obezbedili kontinuirano finansiranje. Sirotišta u zemljama u razvoju retko vodi država.[15][16] Međutim, nisu sva sirotišta kojima upravlja država manje korumpirana; rumunska sirotišta, poput onih u Bukureštu, osnovana su zbog ogromnog broja stanovnika što je bilo katalizovano delovanjem diktatora Nikolaja Čaušeskua, koji je zabranio pobačaj i kontrolu rađanja i podstakao stopu nataliteta da bi povećao ponudu radne snage u Rumuniji.[17]
Istraživanja
[уреди | уреди извор]Često se navodi da istraživanja iz Bukureštanskog projekta rane intervencije (BEIP) pokazuju da rezidencijalne ustanove negativno utiču na dobrobit dece. BEIP je odabrao sirotišta u Bukureštu u Rumuniji koja odgajaju napuštenu decu u socijalno i emocionalno depriviranim sredinama kako bi proučavali promene u razvoju odojčadi i dece nakon što su smeštena u posebno obučene hraniteljske porodice u lokalnoj zajednici.[18] Ova moćna studija je pokazala kako je pažnja puna ljubavi koju roditelji ili staratelji obično pružaju deci ključna za optimalan ljudski razvoj, posebno mozga; adekvatna ishrana nije dovoljna.[8] Dalja istraživanja dece koja su usvojena iz institucija u istočnoevropskim zemljama u SAD pokazala su da za svakih 3,5 meseca koliko je dete provelo u instituciji, ono zaostaje za svojim vršnjacima u rastu za 1 mesec.[19] Dalje, meta-analiza istraživanja o [Intelligence quotient[|koeficijentu inteligencije]] dece u sirotištu otkrila je niži koeficijent inteligencije među decom u mnogim institucijama, ali ovaj rezultat nije pronađen u okruženju sa niskim prihodima.[10]
Reference
[уреди | уреди извор]- ^ „Milton Hershey School Website”. 21. 7. 2018.
- ^ „Mooseheart”. www.mooseheart.org.
- ^ „Crossnore School & Children's Home - Foster Care - Clinical Services”. Crossnore.
- ^ „Careers as Houseparents - Milton Hershey School”.
- ^ Conger, D. Rebeck, A. "How Children's Foster Care Experiences Affect Their Education." Vera Institute of Justice. 2001.
- ^ "A Critical Look at The Foster Care System: Foster Care Outcomes." 2015
- ^ Nelson, Charles; et al. (2007). „Cognitive Recovery In Socially Deprived Young Children: The Bucharest Early Intervention Project”. Science. 318 (5858): 1937—1940. Bibcode:2007Sci...318.1937N. PMID 18096809. doi:10.1126/science.1143921.
- ^ а б Media, American Public. „American RadioWorks - Rewiring the Brain”. americanradioworks.publicradio.org.
- ^ Johnson, Dana; Dole (1999). „International Adoptions: Implications for Early Interventions”. Infants and Young Children. 11 (4): 34. doi:10.1097/00001163-199904000-00008.
- ^ а б van IJzendoorn, MH, Luijk. M, Juffer, F. IQ of Children Growing Up in Children's Homes: A Meta-Analysis on IQ Delays in Orphanages. Merrill-Palmer Quarterly, Volume 54, Number 3, July 2008, pp. 341-366
- ^ „Archived copy” (PDF). Архивирано из оригинала (PDF) 29. 12. 2016. г. Приступљено 1. 1. 2019.
- ^ Groza, Victor K.; Bunkers, Kelley Mccreery; Gamer, Gary N. (2011). „Vii. Ideal Components and Current Characteristics of Alternative Care Options for Children Outside of Parental Care in Low-Resource Countries”. Monographs of the Society for Research in Child Development (на језику: енглески). 76 (4): 163—189. JSTOR 41408761. doi:10.1111/j.1540-5834.2011.00632.x.
- ^ Gabel, Shirley Gatenio; Kamerman, Sheila B. (2012). Assessing child well-being in developing countries. Global Child Poverty and Well-Being (на језику: енглески). стр. 245—260. ISBN 9781447301141. doi:10.2307/j.ctt9qgppd.15.
- ^ „Residential Care in Pakistan: Evolving Practices in Punjab” (PDF). www.fkn.org.il. Архивирано из оригинала (PDF) 15. 12. 2018. г. Приступљено 15. 12. 2018.
- ^ а б „How to fix orphanages”. The Spectator. UK. 8. 10. 2011. Архивирано из оригинала 15. 10. 2011. г. Приступљено 17. 10. 2011.
- ^ Little Princes, Conor Grennan
- ^ Media, American Public. „American RadioWorks - Rewiring the Brain”. americanradioworks.publicradio.org.
- ^ Nelson, Charles; et al. (2007). „Cognitive Recovery in Socially 1143921”. Science. 318 (5858): 1937—1940. Bibcode:2007Sci...318.1937N. PMID 18096809. S2CID 1460630. doi:10.1126/science.1143921.
- ^ Johnson, Dana; Dole (1999). „International Adoptions: Implications for Early Interventions”. Infants and Young Children. 11 (4): 34. doi:10.1097/00001163-199904000-00008.
Literatura
[уреди | уреди извор]- Bullen, John. "Orphans, Idiots, Lunatics, and More Idiots: Recent Approaches to the History of Child Welfare in Canada," Histoire Sociale: Social History, May 1985, Vol. 18 Issue 35, стр. 133—145
- Harrington, Joel F. "The Unwanted Child: The Fate of Foundlings, Orphans and Juvenile Criminals in Early Modern Germany (2009)
- Keating, Janie. A Child for Keeps: The History of Adoption in England, 1918-45 (2009)
- Miller, Timothy S. The Orphans of Byzantium: Child Welfare in the Christian Empire (2009)
- Safley, Thomas Max. Children of the Laboring Poor: Expectation and Experience Among the Orphans of Early Modem Augsburg (2006)
- Sen, Satadru. "The orphaned colony: Orphanage, child and authority in British India," Indian Economic and Social History Review, Oct-Dec 2007, Vol. 44 Issue 4, стр. 463—488
- Terpstra, Nicholas. Abandoned Children of the Italian Renaissance: Orphan Care in Florence and Bologna (2005)
- Berebitsky, Julie. Like Our Very Own: Adoption and the Changing Culture of Motherhood, 1851-1950 (2000)
- Carp, E. Wayne, ed. Adoption in America: Historical Perspectives (2003)
- Hacsi, Timothy A. A Second Home: Orphan Asylums and Poor Families in America (1997)
- Herman, Ellen (2008). Kinship by Design: A History of Adoption in the Modern United States. ISBN 978-0-226-32760-0.
- Kleinberg, S. J. Widows And Orphans First: The Family Economy And Social Welfare Policy, 1880-1939 (2006)
- Miller, Julie. Abandoned: Foundlings in Nineteenth-Century New York City (2007)
- Child abandonment and its prevention in Europe. Institute of Work, Health and Organisations. Nottingham: University of Nottingham. 2012. ISBN 978-0853582861. OCLC 935864111.
- Mitrut, Andreea; Wolff, François-Charles (decembar 2011). „The impact of legalized abortion on child health outcomes and abandonment. Evidence from Romania”. Journal of Health Economics. 30 (6): 1219—1231. ISSN 1879-1646. PMID 21889810. doi:10.1016/j.jhealeco.2011.08.004. hdl:2077/26523.
- Schweder, Richard (2009). The Child: An Encyclopedic Companion. University of Chicago Press. стр. 1–3. ISBN 978-0226475394.
- Boswell, John Eastburn (1984). „Expositio and Oblatio: The Abandonment of Children and the Ancient and Medieval Family”. The American Historical Review. 89 (1): 10—33. JSTOR 1855916. PMID 11611460. doi:10.2307/1855916.
- Lester, Anne E. (2007). „Lost but not yet Found: Medieval Foundlings and their Care in Northern France, 1200–1500”. Proceedings of the Western Society for French History (на језику: енглески). 35. ISSN 2573-5012.
Spoljašnje veze
[уреди | уреди извор]- Keeping Children Out of Harmful Institutions: Why we should be investing in family-based care
Herbermann, Charles, ур. (1913). „Orphans and Orphanages”. Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
- „Unequal Access to Abortion”. prochoice.org (на језику: енглески). National Abortion Federation. Архивирано из оригинала 09. 03. 2018. г. Приступљено 5. 3. 2018.
- „Preventing Child Neglect”. Prevent Child Abuse America (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 09. 03. 2018. г. Приступљено 5. 3. 2018.
- „About Teen Pregnancy | Teen Pregnancy | Reproductive Health”. www.cdc.gov (на језику: енглески). Приступљено 5. 3. 2018.