Dekret
Dekret (od lat. decretum, decerno — dosuđeno) naredba je, odluka, ukaz o imenovanju ili bilo koje rešenje vlasti o nekom pitanju, koji izdaje viša vlast (predsednik, monarh resorni ministar i sl.).[1]
Dekret danas u većini zemalja koje imaju ustav najčešće nema trajni zakonodavni karakter, jer nije izglasan u parlamentu već je samo privremena mera vlasti (npr. kada je proglašeno vanredno stanje).
Istorija i karakter
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Decree_issued_on_7_September_of_the_14th_year_of_Bao_Dai_reign_%281939%29%2C_Nguyen_dynasty%2C_textile_-_National_Museum_of_Vietnamese_History_-_Hanoi%2C_Vietnam_-_DSC05597.JPG/220px-thumbnail.jpg)
Dekreti su bili uobičajena forma još od antike, kao i u apsolutističkim monarhijama. Tako je u Francuskoj u 18. i 19. veku dekret imao snagu zakona. Dekret je imao snagu zakona i u revolucionarnom SSSR-u, sve do 1936. i donošenja Ustava (Lenjinov Dekret o miru takođe poznat kao Dekret o zemlji ili Dekret o radničkoj kontroli).
Dekreti su i danas prilično česti u svim državama sa predsedničkim sistemima, uključujući Francusku, Rusiju, Sjedinjene Američke Države...
Sjedinjene Američke Države
[уреди | уреди извор]U Sjedinjenim Američkim Državama predsednički dekreti su uobičajena mera vlasti, a donose ih predsednici u slučaju kada im neki zakoni ne uspeju proći redovnu proceduru kroz Kongres i Senat SAD.
Tako je predsednik SAD Barak Obama u martu 2012. godine potpisao dekret (engl. National Defense Resources Preparedness Executive Order) koji mu je dao ovlast da u ime nacionalne sigurnosti proglasi vanredno stanje i uvedi vojnu vlast u zemlji.[2]
Dekret kao deo crkvenog prava
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b1/Papal_bull_for_the_Canonical_Coronation_of_Virgen_de_los_Remedios_de_Pampanga_from_Pope_Pius_12th.jpg/220px-Papal_bull_for_the_Canonical_Coronation_of_Virgen_de_los_Remedios_de_Pampanga_from_Pope_Pius_12th.jpg)
U slučaju Katoličke crkve, svaka papska bula, pismo ili javno izgovorena i dokumentovana odluka ima snagu dekreta.[3]
Isto tako i svaka dijeceza i biskupija može donositi sopstvene dekrete; oni se najčešće odnose na imenovanja ili smenjivanja pojedinih župnika.[3]
Dekret kao deo građanskog prava
[уреди | уреди извор]Dekret u nekim zemljama (npr. Italija) postoji kao deo građanskog prava. To je poseban skraćeni sudski postupak koji ima za cilj pružiti jednostavniji oblik procesa protiv dužnika izdavanjem sudskih zabrana i naredbi.[1]
Vidi još
[уреди | уреди извор]Literatura
[уреди | уреди извор]- Carey, John M.; Shugart, Matthew S.; ur. (1998). Executive decree authority. Cambridge University Press. ISBN 0-521-59722-6.
Reference
[уреди | уреди извор]Spoljašnje veze
[уреди | уреди извор]- Dekret na sajtu NewAdvent (језик: енглески)
- Dekret na sajtu Treccani (језик: италијански)
- Ustav 4. republike iz 1946. i Ustav 5. republike iz 1958. na sajtu Conseil Constitutionnel (језик: француски)