AC/DC
АС/DC | |
---|---|
AC/DC на концерту у Барселони (2015) | |
Музички рад | |
Активни период | 1973—данас |
Место оснивања | ![]() |
Жанр | Хард рок, блуз рок, рокенрол |
Издавачка кућа | Albert, EMI, Columbia, Epic, Atlantic, Atco, Elektra, East West |
Чланови | |
Садашњи чланови | Ангус Јанг Брајан Џонсон Клиф Вилијамс Фил Рад Стиви Јанг |
Бивши чланови | Ексл Роуз Малколм Јанг Бон Скот Сајмон Рајт Крис Слејд Марк Еванс Дејв Еванс |
Остало | |
Веб-сајт | званични сајт |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/ACDC-Hughes-long_ago.jpg/220px-ACDC-Hughes-long_ago.jpg)
AC/DC (Ејси диси) је хард рок група коју су у Сиднеју (Аустралија) 1973. основала браћа Ангус и Малком Јанг. Група је до сада продала преко 200 милиона албума широм света и преко 68 милиона албума само у САД[1] што је сврстава у ред најуспешнијих рок група свих времена. Албум Back in Black из 1980. године продат је широм света у преко 42 милиона примерака (21 милион само у САД)[2] и други је најпродаванији албум свих времена, те најбоље продавани албум неке рок групе.[3] Током њеног постојања кроз групу су прошла и два певача препознатљивих стилова: Бон Скот и Брајан Џонсон. Због тога обожаваоци деле историјат групе на два периода: „период Бона Скота“ (1974—80) и „период Брајана Џонсона“ (1980-до данас).
АС/DC је имао неколико измена састава пре издавања првог албума High Voltage, 1975. Чланови су остали исти, све док 1977. басиста Марк Еванс није замењен Клифом Вилијамсом за албум Powerage. Током снимања албума Highway to Hell, главни певач и један од текстописаца Бон Скот умро је 19. јануара 1980. због превеликог уноса алкохола. Група је накратко престала са радом али је ускоро нови певач постао Брајан Џонсон који је дошао из групе Geordies и заменио Скота. Годину касније, бенд је издао свој најпродаванији албум Back in Black[4].
Следећи албум For Those about to Rock We Salute You је први њихов албум који је постао No.1 у Сједињеним Државама. Бенду је пала популарност пошто је бубњар Фил Рад отпуштен 1983. и замењен будућим бубњарем групе Dio Сајмоном Рајтом. АС/DC је поново настао почетком 90-их са објавом албума The Razor‘s Edge. Фил Рад се вратио 1994. пошто је Клис Слејд, који је био у бенду од 1990. до 1994, затражио да изађе у његову корист, тако да је Фил допринео албуму Ballbreaker снимљеним 1995. Следећи албум Stiff Upper Lif објављен 2000. добио је добре критике. Од тада, бенду је поново расла популарност као и у периоду 1980-1983. Албум Black Ice, објављен 20. октобра 2008, је њихов највећи хит на листама од албума For Those about to Rock, заузимајући прво место. Њихов најновији албум АС/DC:Iron man 2, објављен је 19. априла 2010. године.
До 2008, АС/DC је продао више од 200 милиона албума у целом свету, док је само 71 милион продат у САД. Албум Back in Black је продат у 49 милиона примерака, постајући тако најпродаванији албум било ког бенда и други у свету иза Thriller-a Мајкл Џексона[5]. АС/DC је рангиран четврти на VH1 листи 100 највећих извођача хард рока и именован за седмог од највећих хеви метал бендова свих времена од стране MTV-a. Године 2004, бенд је рангиран као 72. на Ролинг стоун листи 100 највећих извођача свих времена.
Историја
[уреди | уреди извор]Име и састав
[уреди | уреди извор]Браћа Малком, Ангус и Џорџ Јанг рођени су у Глазгову, Шкотској. Преселили су се у Сиднеј са већином своје породице 1963. Џорџ је први научио да свира гитару и касније постао члан Изибитса, једног од аустралијских најуспешнијих бендова 60-их. Године 1966, постали су први локални бенд који је стекао светску славу песмом „Friday on My Mind“. Малколм је ишао Џорџевим стазама свирајући са Њукасл, ново јужно-велшким бендом који се звао Велвет Андерграунд (не мешати са Њујорк - Велвет Андерграунд).
Малколм и Ангус Јанг су идеју имена бенда добили од њихове сестре Маргарет, која је видела иницијале АС/DC на шиваћој машини. АС/DC је скраћеница за наизменична струја/једносмерна струја. Браћа су рекла да то име симболише бендову пресну енергију, снажне представе и љубав за њихову музику. АС/DC се транскрибује као „еј-си-ди-си“, док је у Аустралији познат као Acca Dacca.
Касније године, сарадња са Екселом Роузом, смрт Малколма Јанга (2016—данас)
[уреди | уреди извор]![]() | Овај одељак би требало проширити. Можете помоћи додавањем садржаја. |
Сарадња Са Екселом Роузом (2016—2017)
[уреди | уреди извор]Одлука бенда АС/DC да на место главног певача дође рок икона Ексел Роуз изазвала је различите реакције обожавалаца. Док је мањи део њих сматрао да се ради о добром потезу, већина је била забринута јер су се питала како ће он заменити дугогодишњег фронтмена Брајана Џонсона, који се повукао из здравствених разлога.[6]
Као што је и обећао у најавама пред концерт у Лисабону, први у Европи у 2016. години на светској турнеји "Rock or Bust", Ексел се понео са великим респектом према свом претходнику Брајану Џонсону. Буквално је преседео цео концерт на импровизованом пиједесталу са подигнутом ногом имобилисаном лонгетом, вероватно алудирајући на чувени потез Дејва Грола певача Фу Фајтерса и надамо се само тренутну спреченост господина Џонсона да са својим пајтосима рока на бини.[7]
Смрт Малколма Јанга (2017)
[уреди | уреди извор]Малком Јанг, суоснивач, композитор, гитариста и пратећи вокал у чувеном аустралијском хард рок саставу „АС/DC“, преминуо је у 18тог новембра, 2017. године у 65. години живота.
Иза Малколма остаје његова супруга О’Линда, деца К ара и Росс, троје унука, сестра и брат, додао је бенд, нагласивши како је "преминуо мирно у кругу своје породице.[8]
Будућност (2017—)
[уреди | уреди извор]Аустралијска хард рок дружина, АС/DC, објавила је сингл „Shot in the Dark“ којом најављују будући албум „Power Up“.
Нова плоча требало би да буде објављена 13. новембра, а у питању је њихово 17. студијско издање које наслеђује албум „Rock or Bust“ из 2014. године. Нови ЛП садржи 12 песама, а продукцију потписује Брендан О’Брajan.
Сингл “Shot in the Dark” представља званични повратак класичне поставе, будући да су Брајан Џонсон, Фил Рад и Клиф Вилијамс поново у бенду, придруживши се Ангусу Јангу Поставу комплетира ритам гитариста Стеви Јанг, који је заменио покојног Мaлколма Јанга.[9]
Чланови бенда
[уреди | уреди извор]Оригинална постава
[уреди | уреди извор]- Ангус Јанг, соло гитара
- Малком Јанг, ритам гитара, пратећи вокали
- Дејв Еванс, вокал
- Лати Ван Крајт, бас гитара
- Колин Берџес, бубњеви
Тренутна Постава
[уреди | уреди извор]- Ангус Јанг, соло гитара
- Стиви Јанг, ритам гитара, пратећи вокали
- Брајан Џонсон, Вокал
- Клиф Вилијамс, бас гитара
- Фил Рад, Бубњеви
Студијски албуми
[уреди | уреди извор]- 1975: High Voltage (Australia)
- 1976: T.N.T. (албум)
- 1976: High Voltage (међународни албум)
- 1976: Dirty Deeds Done Dirt Cheap (Australia)
- 1976: Dirty Deeds Done Dirt Cheap (међународни албум)
- 1977: Let There Be Rock (Australia)
- 1977: Let There Be Rock (међународни албум)
- 1978: Powerage
- 1979: Highway to Hell
- 1980: Back in Black
- 1981: For Those About to Rock We Salute You
- 1983: Flick of the Switch
- 1984: '74 Jailbreak
- 1985: Fly on the Wall (међународни албум)
- 1986: Who Made Who
- 1988: Blow Up Your Video
- 1990: The Razor's Edge
- 1995: Ballbreaker
- 1997: Bonfire
- 2000: Stiff Upper Lip
- 2008: Black Ice
- 2014: Rock Or Bust
- 2020: Power Up
Критика
[уреди | уреди извор]Као и код многих бендова њихове ере, AC/DC су се сукобили са сатанском паником из 1980-их. Овај општи страх од модерног хард рока и хеви метала је у великој мери повећан у случају бенда када је серијски убица Ричард Рамирез ухапшен. Рамирез, кога су новинари прозвали „Ноћни прикрадач”, рекао је полицији да га је „Night Prowler” са албума Highway to Hell из 1979. натерао да почини убиство. Полиција је такође тврдила да је Рамирез носио AC/DC мајицу и оставио AC/DC шешир на једном од места злочина. Изнешене су оптужбе да су AC/DC обожаваоци ђавола, анализирани су текстови песме „Night Prowler“, а неке новине су покушале да повежу Рамирезов сатанизам са именом AC/DC, дошавши до закључка да AC/DC заправо представља антихриста/ђавоље дете (или ђавољу децу).[10][11][12][13][14]
Галерија
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Top Artists”. RIAA. Архивирано из оригинала 16. 05. 2007. г. Приступљено 18. 10. 2006.
- ^ „Top Albums”. RIAA.
- ^ „Record Breakers and Trivia: Albums”. EveryHit.co.uk.
- ^ Wall 2012
- ^ Craig Glenday (ур.). „Biggest-selling Album Ever”. Guinness World Records. Архивирано из оригинала 17. 5. 2006. г. Приступљено 3. 12. 2012.
- ^ Vojvodine, Javna medijska ustanovaJMU Radio-televizija. „Aksel Rouz glavni pevač benda AC/DC”. JMU Radio-televizija Vojvodine. Приступљено 2021-10-22.
- ^ l, m. „BLIC U PORTUGALU Eksl Rouz sa AC/DC oduvao Lisabon (VIDEO)”. Blic.rs (на језику: српски). Приступљено 2021-10-22.
- ^ „UMRO OSNIVAČ AC/DC, LEGENDARNI MALKOM JANG (64): Svojim pesmama i muzikom obeležio istoriju hard roka”. Ekspres.net (на језику: српски). Приступљено 2021-10-22.
- ^ „AC/DC zvanično najavili novi album | Balkanrock.com” (на језику: српски). 2020-10-10. Приступљено 2021-10-22.
- ^ Snyder, Russell (31. 8. 1985). „Police Saturday arrested the alleged Night Stalker, accused of...”. UPI. Архивирано из оригинала 29. 10. 2018. г. Приступљено 29. 10. 2018.
- ^ Baker, Bob (2. 9. 1985). „Other Serial Slayings Tinged by Satanism: Elements of Devil Worship in Stalker Case May Not Be Factors in Motivation, Experts Caution”. Los Angeles Times. Архивирано из оригинала 24. 11. 2018. г. Приступљено 29. 10. 2018.
- ^ „Heavy metal, satanism and the Night Stalker”. UPI. 2. 9. 1985. Архивирано из оригинала 29. 10. 2018. г. Приступљено 29. 10. 2018.
- ^ Hilburn, Robert (8. 9. 1985). „The Devil, You Say? No Way: AC/DC's Message: Rebellion, Not Satan Worship”. Los Angeles Times. Архивирано из оригинала 3. 10. 2018. г. Приступљено 29. 10. 2018.
- ^ „The History of AC/DC and the Night Prowler Murders”. Ultimate Classic Rock. Архивирано из оригинала 30. 10. 2018. г. Приступљено 29. 10. 2018.
Литература
[уреди | уреди извор]- Bunton, Richard (1983). AC/DC: Hell Ain't No Bad Place to Be. Omnibus Books. ISBN 0-7119-0082-5.
- Dome, Malcolm (1982). AC/DC. Proteus Books. ISBN 0-86276-011-9.
- Engleheart, Murray (2006). AC/DC: Maximum Rock & Roll. Harper Collins. ISBN 978-0-7322-8964-5.
- Fink, Jesse (2017). Bon: The Last Highway: The Untold Story of Bon Scott and AC/DC's Back In Black. Ebury Australia. ISBN 978-0-85798-892-8.
- Fink, Jesse (2013). The Youngs: The Brothers Who Built AC/DC. Ebury Australia. ISBN 978-1-74275-979-1.
- Holmes, Tim (1986). AC/DC (Monsters of Metal). Ballantine. ISBN 0-345-33239-3.
- Huxley, Martin (1996). AC/DC: The World's Heaviest Rock. Lightning Source Inc. ISBN 0-312-30220-7.
- Lageat, Philippe, Brelet, Baptiste (2014). AC/DC Tours De France 1976–2014. Éditions Point Barre. стр. 712. ISBN 978-2-7466-7071-6. Архивирано из оригинала 26. 10. 2017. г. Приступљено 19. 12. 2014.
- Masino, Susan (2009). Let There Be Rock: The Story of AC/DC (на језику: енглески). New York City: Omnibus Press. ISBN 9780825637018.
- Marshall, Victor (2021). Fraternity: Pub Rock Pioneers (на језику: енглески) (1st изд.). Melbourne, Australia: Brolga. стр. 443—458. ISBN 978-1920785109.
- Prato, Greg (2020). A Rockin' Rollin' Man: Bon Scott Remembered. self-published. ISBN 978-1-65198-063-7.
- Putterford, Mark (1992). AC/DC: Shock to the System. Omnibus Press. ISBN 978-0-71192-823-7.
- Stenning, Paul (2005). AC/DC: Two Sides to Every Glory. Chrome Dreams. ISBN 1-84240-308-7.
- Sutcliffe, Phil (2010). AC/DC High-Voltage Rock 'n' Roll: The Ultimate Illustrated History
. Voyageur Press. ISBN 978-0-7603-3832-2.
- Walker, Clinton (1994). Highway to Hell: The Life and Death of Bon Scott. Verse Chorus Press. ISBN 978-1-891241-23-9.
- Wall, Mick (2012). AC/DC: Hell Ain't a Bad Place to Be. Orion Books. ISBN 978-1-4091-1535-9.