Јуџин Вигнер
Јуџин Пол Вигнер | |
---|---|
![]() | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 17. новембар 1902. |
Место рођења | Будимпешта, Аустроугарска |
Датум смрти | 1. јануар 1995.92 год.) ( |
Место смрти | Принстон, Њу Џерзи, САД |
Научни рад | |
Поље | Теоријска физика Атомска физика Нуклеарна физика Физика чврстог стања |
Награде | Нобелова награда за физику (1963) |
Јуџин Пол Вигнер (мађ. Wigner Jenő Pál, енгл. Eugene Paul Wigner, 17. новембар 1902. – 1. јануар 1995) био је мађарско-амерички теоријски физичар, инжењер и математичар, који је 1963. године добио Нобелову награду за физику „за допринос теорији атомског језгра и елементарних честица, посебно за откриће и примену основних принципа симетрије”.[1]
Рани живот
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Heisenberg%2CW._Wigner%2CE._1928.jpg/220px-Heisenberg%2CW._Wigner%2CE._1928.jpg)
Вигнер Јено Пал је рођен у Будимпешти, Аустроугарска, 17. новембра 1902. године, од родитеља Јевреја средње класе, Елизабет (Ајнхорн) и Ентонија Вигнера, кожара. Имао је старију сестру Берту, познату као Бири, и млађу сестру Маргит, познату као Манци,[2] која се касније удала за британског теоретског физичара Пола Дирака.[3] До 9. године, када је у трећем разреду кренуо у школу, школовао га је стручни учитељ. Током овог периода, Вигнер је развио интересовање за математичке проблеме.[4] Са 11 година, Вигнер је оболео од онога што су његови лекари веровали да је туберкулоза. Родитељи су га послали да живи шест недеља у санаторијуму у аустријским планинама, пре него што су лекари закључили да је дијагноза погрешна.[5]
Вигнерова породица је била јеврејска, али не и верски посвећена, а његова бар-мицва је била секуларна. Од 1915. до 1919. учио је у средњој гимназији Фасори Евангеликус, школи коју је својевремено похађао његов отац. Веронаука је била обавезна, а он је похађао часове јудаизма које је предавао рабин.[6] Један од његових колега студената је био Јанош фон Нојман, који је био годину дана иза Вигнера. Обоје су имали користи од инструкција познатог наставника математике Ласла Раца.[7] Године 1919, да би побегли од комунистичког режима Беле Куна, породица Вигнер је накратко побегла у Аустрију, враћајући се у Мађарску након Куновог пада.[8] Делимично као реакција на истакнутост Јевреја у Куновом режиму, породица је прешла у лутеранизам.[9] Вигнер је касније у животу објаснио да његова породична одлука да пређе у лутеранство „није била у срцу верска одлука, већ антикомунистичка”.[9] Што се тиче религије, Вигнер је био атеиста.[10]
Након што је 1920. завршио средњу школу, Вигнер се уписао на Универзитет техничких наука у Будимпешти, познат као Műegyetem. Није био задовољан понуђеним курсевима,[11] те се 1921. уписао на Technische Hochschule Berlin (данас Технички универзитет у Берлину), где је студирао хемијско инжењерство.[12] Такође је присуствовао поподневним колоквијумима Немачког физичког друштва у среду. На овим колоквијима су учествовали водећи истраживачи укључујући Макса Планка, Макса фон Лауеа, Рудолфа Ладенбурга, Вернера Хајзенберга, Валтера Нернста, Волфганга Паулија и Алберта Ајнштајна.[13] Вигнер је такође упознао физичара Леа Силарда, који је одмах постао Вигнеров најближи пријатељ.[14] Треће искуство у Берлину је било формативно. Вигнер је радио на Институту за физичку хемију и електрохемију Кајзер Вилхелм (сада Институт Фриц Хабер), и тамо је упознао Михаела Поланија, који је после Ласла Раца постао Вигнеров највећи учитељ. Полани је надгледао Вигнерову докторску тезу Bildung und Zerfall von Molekülen („Формирање и распад молекула“).[15]
Средње године
[уреди | уреди извор]Вигнер се вратио у Будимпешту, где је отишао да ради у очевој кожари, али је 1926. прихватио понуду Карла Вајсенберга на Институту Кајзер Вилхелм у Берлину. Вајсенберг је желео да му неко помогне у раду на рендгенској кристалографији, а Полањи је препоручио Вигнера. Након шест месеци као Вајсенбергов помоћник, Вигнер је на два семестра отишао да ради за Ричарда Бекера. Вигнер је истраживао квантну механику, проучавајући рад Ервина Шредингера. Такође се бавио теоријом група Фердинанда Фробенијуса и Едуарда Ритера фон Вебера.[16]
Вигнер је добио молбу од Арнолда Сомерфелда да ради на Универзитету у Гетингену као асистент великог математичара Давида Хилберта. Ово се показало као разочарање, јер су способности остарелог Хилберта опадале, и његова интересовања су се померила на логику. Вигнер је ипак студирао самостално.[17] Он је поставио је темеље за теорију симетрија у квантној механици и 1927. увео оно што је данас познато као Вигнерова Д-матрица.[18] Вигнер и Херман Вајл су били одговорни за увођење теорије група у квантну механику. Овај последњи је написао стандардни текст, Теорија група и квантна механика (1928), али то није било лако разумети, посебно млађим физичарима. Вигнерова Теорија група и њена примена на квантну механику атомских спектра (1931) учинила је теорију група доступном широј публици.[19]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/Jucys_diagram_for_Wigner_6-j_symbol.svg/220px-Jucys_diagram_for_Wigner_6-j_symbol.svg.png)
У овим радовима, Вигнер је поставио темеље за теорију симетрија у квантној механици.[20] Вигнерова теорема коју је Вигнер доказао 1931. је камен темељац математичке формулације квантне механике. Теорема одређује како су физичке симетрије као што су ротације, транслације и ЦПТ симетрија представљене на Хилбертовом простору стања. Према теореми, свака трансформација симетрије је представљена линеарном и унитарном или антилинеарном и антиунитарном трансформацијом Хилбертовог простора. Репрезентација групе симетрије на Хилбертовом простору је или обична репрезентација или пројективна репрезентација.[21][22]
Крајем 1930-их, Вигнер је проширио своја истраживања на атомска језгра. До 1929, његови радови су привукли пажњу у свету физике. Године 1930, Универзитет Принстон је регрутовао Вигнера за једногодишње предавање, са 7 пута већом платом од оне коју је примао у Европи. Принстон је у исто време регрутовао фон Нојмана. Јено Пал Вигнер и Јанос вон Неуманн су сарађивали на три заједничка рада 1928. и два 1929. Своја имена су англизовали у „Eugene“ и „John“.[23] Када је њихова година истекла, Принстон је понудио петогодишњи уговор као гостујући професор на пола године. Немачки Технички универзитет је одговорио са наставним задатком за другу половину године. Ово је било веома благовремено, пошто су нацисти убрзо дошли на власт у Немачкој.[24] На Принстону 1934, Вигнер је упознао своју сестру Манци са физичаром Полом Дираком, за кога се удала.[25]
Принстон није поново ангажовао Вигнера када му је истекао уговор 1936. године.[26] Преко Грегорија Брајта, Вигнер је нашао ново запослење на Универзитету у Висконсину. Тамо је упознао своју прву жену, Амелију Франк, која је тамо била студент физике. Међутим, она је неочекивано умрла 1937. године, остављајући Вигнера избезумљеног. Стога је прихватио понуду из 1938. са Принстона да се тамо врати.[27] Вигнер је постао натурализовани држављанин Сједињених Држава 8. јануара 1937. и довео је своје родитеље у Сједињене Државе.[28]
Публикације
[уреди | уреди извор]- 1958 (with Alvin M. Weinberg). Physical Theory of Neutron Chain Reactors University of Chicago Press. ISBN 0-226-88517-8
- 1959. Group Theory and its Application to the Quantum Mechanics of Atomic Spectra. New York: Academic Press. Translation by J. J. Griffin of 1931, Gruppentheorie und ihre Anwendungen auf die Quantenmechanik der Atomspektren, Vieweg Verlag, Braunschweig.
- 1970 Symmetries and Reflections: Scientific Essays. Indiana University Press, Bloomington ISBN 0-262-73021-9
- 1992 (as told to Andrew Szanton). The Recollections of Eugene P. Wigner. Plenum. ISBN 0-306-44326-0
- 1995 (with Jagdish Mehra and Arthur Wightman, eds.). Philosophical Reflections and Syntheses. Springer, Berlin ISBN 3-540-63372-3
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „The Nobel Prize in Physics 1963”. Nobel Foundation. Приступљено 19. 5. 2015.
- ^ Szanton 1992, стр. 9–12.
- ^ Szanton 1992, стр. 164–166.
- ^ Szanton 1992, стр. 14–15.
- ^ Szanton 1992, стр. 22–24.
- ^ Szanton 1992, стр. 33–34, 47.
- ^ Szanton 1992, стр. 49–53.
- ^ Szanton 1992, стр. 40–43.
- ^ а б Szanton 1992, стр. 38.
- ^ Szanton 1992, стр. 60–61: "Neither did I want to be a clergyman. I liked a good sermon. But religion tells people how to behave and that I could never do. Clergymen also had to assume and advocate the presence of God, and proofs of God's existence seemed to me quite unsatisfactory. People claimed that He had made our earth. Well, how had He made it? With an earth-making machine? Someone once asked Saint Augustine, "What did the Lord do before he created the world?" And Saint Augustine is said to have answered, "He created Hell for people who ask such questions." A retort perhaps made in jest, but I knew of none better. I saw that I could not know anything of God directly, that His presence was a matter of belief, I did not have that belief, and preaching without belief is repulsive. So I could not be a clergyman, however many people might gain salvation. And my parents never pressed the point."
- ^ Szanton 1992, стр. 59.
- ^ Szanton 1992, стр. 64–65.
- ^ Szanton 1992, стр. 68–75.
- ^ Szanton 1992, стр. 93–94.
- ^ Szanton 1992, стр. 76–84.
- ^ Szanton 1992, стр. 101–106.
- ^ Szanton 1992, стр. 109–112.
- ^ Wigner, E. (1927). „Einige Folgerungen aus der Schrödingerschen Theorie für die Termstrukturen”. Zeitschrift für Physik (на језику: немачки). 43 (9–10): 624—652. Bibcode:1927ZPhy...43..624W. S2CID 124334051. doi:10.1007/BF01397327.
- ^ Szanton 1992, стр. 116–119.
- ^ Wightman, A.S. (1995). „Eugene Paul Wigner 1902–1995” (PDF). Notices of the American Mathematical Society. 42 (7): 769—771.
- ^ Wigner 1931, стр. 251–254.
- ^ Wigner 1959, стр. 233–236.
- ^ Szanton 1992, стр. 127–132.
- ^ Szanton 1992, стр. 136, 153–155.
- ^ Szanton 1992, стр. 163–166.
- ^ Szanton 1992, стр. 171–172.
- ^ Szanton 1992, стр. 173–178.
- ^ Szanton 1992, стр. 184–185.
Литература
[уреди | уреди извор]- Hewlett, Richard G.; Duncan, Francis (1969). Atomic Shield, 1947–1952 (PDF). A History of the United States Atomic Energy Commission. University Park, Pennsylvania: Pennsylvania State University Press. ISBN 978-0-520-07187-2. OCLC 3717478. Приступљено 7. 3. 2015.
- Johnson, Leland; Schaffer, Daniel (1994). Oak Ridge National Laboratory: the first fifty years
. Knoxville: University of Tennessee Press. ISBN 978-0-87049-853-4.
- Rhodes, Richard (1995). Dark Sun: The Making of the Hydrogen Bomb
. New York: Simon & Schuster. ISBN 978-0-684-80400-2.
- N. Mukunda (1995) "Eugene Paul Wigner – A tribute", Current Science 69(4): 375–85 (језик: маратхи)
- Szanton, Andrew (1992). The Recollections of Eugene P. Wigner. Plenum. ISBN 978-0-306-44326-8.
- Wigner, E. P. (1931). Gruppentheorie und ihre Anwendung auf die Quanten mechanik der Atomspektren (на језику: немачки). Braunschweig, Germany: Friedrich Vieweg und Sohn. ASIN B000K1MPEI.
- Wigner, E. P. (1959). Group Theory and its Application to the Quantum Mechanics of Atomic Spectra. translation from German by J. J. Griffin. New York: Academic Press. ISBN 978-0-12-750550-3.
- Wigner, E. P.; Weinberg, Alvin M. (1992). The collected works of Eugene Paul Wigner, Volume 5, Part A, Nuclear energy. Berlin: Springer. ISBN 978-0-387-55343-6.
- Wigner, Eugene Paul; Mehra, Jagdish; Wightman, A. S. (1995). Volume 7, Part B, Philosophical Reflections and Syntheses. Berlin: Springer. ISBN 978-3-540-63372-3.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- 1964 Audio Interview with Eugene Wigner by Stephane Groueff Voices of the Manhattan Project
- O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. „Јуџин Вигнер”. MacTutor History of Mathematics archive. University of St Andrews.
- Јуџин Вигнер на сајту MGP (језик: енглески)
- EPW contributions to the theory of the atomic nucleus and the elementary particles, particularly through the discovery and application of fundamental symmetry principles на сајту Wayback Machine (архивирано јул 9, 2011)
- 1984 interview with Wigner, in: The Princeton University Mathematics Community in the 1930s. на сајту Wayback Machine (архивирано октобар 5, 2012)
- Oral history interview transcript with Eugene Wigner 21 November 1963, American Institute of Physics, Niels Bohr Library & Archives на сајту Wayback Machine (архивирано октобар 1, 2013)
- Архивирано март 26, 2015 на сајту Wayback Machine
- Wigner Jenö Iskolás Évei by Radnai Gyula, ELTE, Fizikai Szemle 2007/2 – 62.o. (Hungarian). Description of the childhood and especially of the school-years in Budapest, with some interesting photos too.
- Interview with Eugene P. Wigner on John von Neumann at the Charles Babbage Institute, University of Minnesota, Minneapolis – Wigner talks about his association with John von Neumann during their school years in Hungary, their graduate studies in Berlin, and their appointments to Princeton in 1930. Wigner discusses von Neumann's contributions to the theory of quantum mechanics, Wigner's own work in this area, and von Neumann's interest in the application of theory to the atomic bomb project.
- Јуџин Вигнер на сајту Internet Archive (језик: енглески)
- Јуџин Вигнер на сајту Nobelprize.org including the Nobel Lecture, December 12, 1963 Events, Laws of Nature, and Invariance Principles
- Чланци са спољашњим везама на језику — маратхи
- Рођени 1902.
- Умрли 1995.
- Амерички физичари
- Нобеловци за физику
- Чланови Краљевског друштва
- Амерички нобеловци
- Пројекат Менхетн
- Мађарски физичари
- Мађарски нобеловци
- Мистици
- Будимпештанци
- Мађарски Јевреји
- Јевреји у Сједињеним Америчким Државама
- Јеврејски научници
- Натурализовани држављани Сједињених Америчких Држава
- Американци мађарског порекла