Fin-de-siècle
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/The_Wounded_Angel_-_Hugo_Simberg.jpg/220px-The_Wounded_Angel_-_Hugo_Simberg.jpg)
Fin de siècle (francosko: "konec stoletja", tudi fin-de-siècle) je socialni izraz, ki se uporablja v kulturi in zgodovini idej, opisanih s specifično mentaliteto konec 19. stoletja in ki se pogosto uporablja za opis neoromanike, ki se je v umetnosti in literaturi ukvarjala s tesnobo konca stoletja, utrujenostjo družbe, nervozo in dolgočasjem. Ta miselnost je običajno povezana z simbolizmom.
Izraz je verjetno prvi uporabil Paul Bourget in se je hitro razširil preko socialne razprave o takratnem času. Arthur Schopenhauer in Eduard von Hartmann sta bila znana filozofa tistega časa in sta vplivala na pesimistično razpoloženje v književnih in umetniških krogih.
Slavna fin de siècle umetnika sta bila Edvard Munch in Gustav Klimt. V arhitekturi je bil Otto Wagner predstavnik tega izraza. Pesniki in pisatelji; Charles Baudelaire, Paul Verlaine, Arthur Rimbaud, Joris Karl Huysmans in Oscar Wilde so tudi bili povezani s fin de siècle.
Glej tudi
[uredi | uredi kodo]Literatura
[uredi | uredi kodo]- Schwartz, Hillel (1990). Century's End: A Cultural History of the Fin de Siècle—From the 990s Through the 1990s. New York: Doubleday.
- La Belle Époque. New York: The Metropolitan Museum of Art. 1982. ISBN 0870993291.