Swains
Swains Olohega | |||
---|---|---|---|
![]() Swains, eller Olohega på tokelauisk | |||
Geografi | |||
Plassering | Stillehavet | ||
Øygruppe | Tokelau-kjeden | ||
Antall øyer | 1 | ||
Areal | 2,6 km² | ||
Lengde | 1,8 kilometer | ||
Bredde | 1,4 kilometer | ||
Administrasjon | |||
Land | ![]() | ||
Posisjon | |||
![]() Swains 11°03′20″S 171°04′40″V | |||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/11/Swains_Islanders_by_Thomas_Andrew_%281886%29.jpg/250px-Swains_Islanders_by_Thomas_Andrew_%281886%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Swains_Island_4.jpg/250px-Swains_Island_4.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/Swains_Island_3.jpg/250px-Swains_Island_3.jpg)
Swains, tokelauisk: Olohega, samoansk: Olosega, er en atoll i Tokelau-kjeden i Sør-Stillehavet. Den tilhører Amerikansk Samoa. Innbyggerne i Tokelau har nære forbindelser til Swains. Atollen er privateid og benyttes til kopraproduksjon. Kokosnøttene høstes av arbeidere fra Tokelau.
Geografi
[rediger | rediger kilde]Swains ligger nord for Samoaøyene, men geologisk tilhører øya den vulkanske Tokelau-kjeden.[1] Atollen ligger rundt 200 km sør for Fakaofo. Avstanden til Tutuila, den største av øyene i Amerikansk Samoa, er 338 km.[2]
Atollen er rund med en omkrets på 13 km. En stripe av land som når en høyde på maksimalt 8 meter over havnivå omkranser en ferskvannslagune.[3] Arealet er 2,6 km².[2]
Historie
[rediger | rediger kilde]Øya ble først kolonisert av polynesiere. Innbyggerne i Tokelau har nære forbindelser til Swains.[2][4]
Den spanske sjøfareren Pedro Fernandez de Quiros ble i 1606 den første europeer som kom til Swains.[2] Den fikk etter dette lite oppmerksomhet fra europeere. Tidvis var øya ubebodd, men ble brukt av tokelauere når det var behov for mat når ressursene ikke strakk til eller katastrofer hadde rammet atollene i nord.[5]
I 1840 kom hvalfangstkaptein W.C. Swains fra USA til øya og ga den navn etter seg selv. Den amerikanske handelsmannen Eli Jennings gjorde i 1856 krav på øya, som siden har vært i hans families eie.[2] Det ble drevet kopraproduksjon på øya, som i 1950 nådde en befolkningstopp på 164.[2] Siden Jennings-familien var amerikanere, ble øya nærmere knyttet USA.[6] I 1925 ble den annektert av USA som en del av Amerikansk Samoa.[2] Det skjedde etter en arvestrid i Jennings-familien.
Da FN i 1976 sendte en delegasjon til Tokelau i forbindelse med organisasjonens avkoloniseringsarbeid, ble tokelauernes krav på Olohega/Swains tatt opp.[7] Tokehega-traktaten fra 1983 mellom New Zealand, som Tokelau er et avhengig område under, og USA, definerer grensen mellom Tokelau og Amerikansk Samoa. Swains ble i traktaten anerkjent som amerikansk territorium, samtidig som USA oppga territorielle krav på de tre øvrige atollene i Tokelau-gruppen, det vil si Atafu, Nukunonu og Fakaofu.[2] Til tross for at kravet folkerettslig ble oppgitt ved Tokehega-traktaten, kom spørsmålet om Olohegas tilhørighet til Tokelau opp igjen i 2004 i forbindelse med utarbeidelsen av et forslag til grunnlov for Tokelau.[8]
I 1990 hadde Swains en befolkning på 16.[2]
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ Charles Birkeland, Peter Craig, Douglas Fenner, Lance Smith, William E. Kiene og Bernhard Riegl: «Geologic Setting and Ecological Functioning of Coral Reefs in American Samoa», i Bernhard M. Riegl og Richard E. Dodge (red.): Coral Reefs of the USA, Springer, 2008, s. 748.
- ^ a b c d e f g h i «Swains Island», i Robert D. Craig: Historical Dictionary of Polynesia, 3. utgave, Lanham: Scarecrowe Press, 2011, s. 263–264.
- ^ «Swains Island», Encyclopaedia Britannica Online.
- ^ Tokelau. A history of government. The constitutional history and legal development of Tokelau, Council for the Ongoing Government of Tokelau, 2008, s. 7.
- ^ Valerie J. Green og Roger C. Green: «An Accent on Atolls in Approaches to Population Histories of Remote Oceania», i Patrick Vinton Kirch og Jean-Louis Rallu (red.): The Growth and Collapse of Pacific Island Societies. Archaeological and Demographic Perspectives, University of Hawaii Press, 2007, s. 235 og 244.
- ^ Judith Huntsman og Kelihiano Kalolo: The Future of Tokelau: Decolonising Agendas, 1975–2006, Honolulu: University of Hawaii Press, 2007, s. 139.
- ^ Huntsman og Kalolo s. 54.
- ^ Huntsman og Kalolo s. 232f.