Invasjonen av Grenada
Invasjonen av Grenada (kodednavn: Operasjon Urgent Fury) er benevnelsen av en invasjonen som amerikanske styrker gjennomførte i Grenada i 1983. Konflikten begynte 25. oktober 1983 da amerikanske styrker gikk i land på Grenada. Selve invasjonen var over på et par dager. Amerikanske tap var på 19 soldater, mens Grenada mistet rundt 100 mann.
Invasjonen av Grenada | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Konflikt: Den kalde krigen | |||||||
| |||||||
Stridende parter | |||||||
![]() CPF:
![]() | ![]() ![]() | ||||||
Kommandanter og ledere | |||||||
![]() ![]() ![]() | ![]() ![]() | ||||||
Styrker | |||||||
USA: 7 300 CPF: 353 | Grenada: ca 1 500 Cuba: 722 | ||||||
Tap | |||||||
USA: 19 døde, 116 skadde | Grenada: 45 døde, 358 skadde Cuba: 25 døde, 59 skadde, 638 tatt til fange |
Operasjonen
redigerI 1979 ble Eric Gairys regjering veltet i et fredelig kupp av Maurice Bishop som ville skape et marxistisk-leninistisk styre. Under Bishops styre begynte Grenada å samarbeide mer og mer med Sovjetunionen og Cuba. Cuba hjalp blant annet med å bygge en større internasjonal lufthavn. USAs president Ronald Reagan brukte nettopp denne lufthavnen som argument for invasjonen, siden den kunne også brukes av større sovjetiske bombefly og for å forsyne kommunistiske opprørsbevegelser i Mellom-Amerika med våpen.[trenger referanse] Dessuten pekte Reagan på den sovjetisk-cubanske opprustningen av øyas militære.
I et forsøk på å berolige amerikanerne dro Bishop til Washington. Kort etter overtok en pro-sovjetisk fraksjon av Bishops parti ledet av visestatsminister Bernard Coard. Fraksjonen henrettet Bishop, trass i store protester fra den grenadiske befolkningen.
Etter den brutale maktovertagelsen bad Organisasjonen for østkaribiske stater (OECS) USA, Barbados og Jamaica om militær støtte til å ordne opp i situasjonen. Kombinasjonen av en kommunistisk maktovertagelse i USAs egen bakgård og 600 amerikanske studenter i Grenada gjorde at USA svarte militært. Formelt kalte USA operasjonen en «evakuering av ikke-stridende».
Reaksjoner
redigerInvasjonen hadde bred støtte i USA,[1][2] men ble kritisert av Storbritannia og Canada. Storbritannia var motstander av invasjonen ettersom dronning Elisabeth II var Grenadas formelle statsoverhode og den britiske regjeringen mente at USA ikke burde gripe inn i et samveldeland. Et forsøk på en resolusjon i FNs sikkerhetsråd, som ville ha fordømt invasjonen som «et åpenbart brudd på internasjonal lov», ble blokkert av USAs veto.[3] USA belønnet sine folk med mer enn 5000 medaljer for fortjenstfullhet og tapperhet.[4][5]
Referanser
rediger- ^ Magnuson, Ed (21. november 1983): «Getting Back to Normal» Arkivert 27. mai 2013 hos Wayback Machine.. Time.
- ^ Hayward, Steven F. (2010): The Age of Reagan: The Conservative Counterrevolution: 1980-1989. Crown Forum, opptrykk. ISBN 1-4000-5357-9.
- ^ «United Nations Security Council vetoes resolution 38/7, page 19». De forente nasjoner. 28. oktober 1983.
- ^ Tessler, Ray (19 August 1991). «Gulf War Medals Stir Up Old Resentment». Los Angeles Times. s. 2.
- ^ «Overdecorated» Arkivert 22. august 2013 hos Wayback Machine.. Time. 9. april 1984.
Litteratur
rediger- Adkin, Mark (1989): Urgent Fury: The Battle for Grenada: The Truth Behind the Largest U.S. Military Operation Since Vietnam. Lexington Books. ISBN 0-669-20717-9.
- Brands, H. W., Jr. (1987): «Decisions on American Armed Intervention: Lebanon, Dominican Republic, and Grenada» i: Political Science Quarterly 102 (4): 607–624. JSTOR 2151304.
- Cole, Ronald H. (1997): Operation Urgent Fury: The Planning and Execution of Joint Operations in Grenada, 12 October - 2 November 1983 Arkivert 25. august 2014 hos Wayback Machine. (PDF). Washington, D.C. Offisiell studie fra Pentagon.
Eksterne lenker
rediger- (en) Operation Urgent Fury – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
- Invasion of Grenada and Its Political Repercussions fra Dean Peter Krogh Foreign Affairs Digital Archives
- The 1983 Invasion of Grenada, Operation: Urgent Fury