ברקודה
![]() |
||
יש לשכתב ערך זה. ייתכן שהערך מכיל טעויות, או שהניסוח וצורת הכתיבה שלו אינם מתאימים. | |
![]() | |
---|---|
![]() | |
מיון מדעי | |
ממלכה: | בעלי חיים |
מערכה: | מיתרניים |
על־מחלקה: | מקריני סנפיר |
מחלקה: | מקריני סנפיר |
סדרה: | דקראים |
תת־סדרה: | דמויי-מקרל |
משפחה: | אספירניים |
סוג: | אספירנה |
שם מדעי | |
![]() קליין, 1778 | |
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/eb/Barracuda_laban.jpg/250px-Barracuda_laban.jpg)
ברקודה, אַסְפִירְנָה או זאב מים ימי[1] (שם מדעי: Sphyraenus) הוא סוג של דג טורף מסדרת הדקראים החיים בים והסוג היחיד במשפחת האַסְפִירְנָתִיִּים[2] (Sphyraenidae). הם שייכים לקבוצה דמויי-מקרל, וקרובים למשפחת הגמפיליים והקולייסיים.
תיאור ואופי
[עריכת קוד מקור | עריכה]גופו דמוי הטורפדו של הברקודה מסייע לו לנוע מהר, לסתותיו חזקות ומצוידות בשיניים חדות, בעזרתן מסוגל הברקודה לטרוף בבת אחת כמה דגים יחד. לעיתים מצליח הברקודה לחדור אל מבעד לרשתות הדייגים ולטרוף את שלל הדייג.
רוב מיני הברקודות הם דגי ים רגועים הנעים בחבורות גדולות מעל לשוניות אלמוגים וניזונים מדגים קטנים. רק מין אחד הוא תוקפני לאדם - ברקודה ענקית (Sphyraena barracuda) שהיא הגדולה במשפחה ויכולה להגיע לאורך של יותר מ־3 מטרים. היא עלולה לתקוף אנשים לעיתים נדירות (מתוך טעות בזיהוים כטרף).
הברקודה בישראל
[עריכת קוד מקור | עריכה]בחופי ישראל ישנם 5 מיני ברקודה:
- אספירנה חלקה (Sphyraena sphyraena)
- אספירנה פסוסה (אנ') (Sphyraena viridensis)
- אספירנה שחורת־סנפירים (Sphyraena qenie)
- אספירנה צהובת־זנב (Sphyraena flavicauda)
- ברקודה ענקית (Sphyraena barracuda)
שני המינים הראשונים היגרו מהים התיכון לים סוף, דרך תעלת סואץ בשנות השבעים. הברקודה כשרה ונחשבת כדג טעים מאוד.
מינים
[עריכת קוד מקור | עריכה]
|
|
גלריה
[עריכת קוד מקור | עריכה]-
להקת ברקודות
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ברקודה, באתר ITIS (באנגלית)
- ברקודה, באתר NCBI (באנגלית)
- ברקודה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
- ברקודה, באתר GBIF (באנגלית)
- גיל ססובר, הדג הכי טוב לבישול שאתם לא מעריכים, באתר הארץ, 7 במאי 2015
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ להבדיל מזאבי הנהרות שהם דגי נהרות
- ^ מילון בעלי חיים: דגי מים מתוקים (תשמ"א), 1981. האקדמיה ללשון העברית