Johann Olav Koss
Mitalit | |||
---|---|---|---|
![]() Johann Olav Koss | |||
Maa: ![]() | |||
Miesten pikaluistelu | |||
![]() | |||
![]() |
Albertville 1992 | 1 500 m | |
![]() |
Lillehammer 1994 | 1 500 m | |
![]() |
Lillehammer 1994 | 5 000 m | |
![]() |
Lillehammer 1994 | 10 000 m | |
![]() |
Albertville 1992 | 10 000 m | |
MM-kilpailut | |||
![]() |
Innsbruck 1990 | yleiskilpailu | |
![]() |
Heerenveen 1991 | yleiskilpailu | |
![]() |
Göteborg 1994 | yleiskilpailu | |
![]() |
Hamar 1993 | yleiskilpailu | |
![]() |
Calgary 1992 | yleiskilpailu | |
EM-kilpailut | |||
![]() |
Sarajevo 1991 | yleiskilpailu | |
![]() |
Heerenveen 1992 | yleiskilpailu | |
![]() |
Heerenveen 1993 | yleiskilpailu | |
![]() |
Hamar 1994 | yleiskilpailu |
Johann Olav Koss (s. 29. lokakuuta 1968 Drammen, Norja) on norjalainen pikaluistelija, nelinkertainen olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari sekä Euroopan mestari.
Vuonna 1987 Koss voitti Norjan juniorien mestaruuden, mutta ei pärjännyt 1986 eikä 1987 nuorten MM-kilpailuissa. Vuonna 1988 hän debytoi aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa mutta karsiutui päätösmatkalta. Seuraavana vuonna hän sijoittui EM-kilpailuissa viidenneksitoista ja MM-kisoissa kahdeksanneksi. Kossin uran läpimurto tapahtui vuonna 1990, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden Innsbruckissa.
Voidaan sanoa, että Koss oli 1990-luvun alkupuolen paras pikaluistelija maailmassa voittaen maailmanmestaruudet vielä 1991 ja 1994 sekä jääden hopealle 1993 ja pronssille 1992. Albertvillen 1992 olympialaisissa Koss voitti kultaa 1 500 metrillä vain 0,04 sekunnin erolla maanmieheensä Ådne Søndråliin ja hopeaa 10 000 metrillä Bart Veldkampin takana[1]. Lisäksi hän sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi[2]. Euroopan mestaruuden hän voitti 1991 ja sijoittui kolmena seuraavana vuonna EM-hopealle.
Kossin uran paras vuosi oli hänen viimeinen aktiivivuotensa 1994, jolloin hän Lillehammerin olympialaisissa voitti kolme kultamitalia (1 500, 5 000 ja 10 000 metriä) uusilla maailmanennätysajoilla[3] ja voitti lisäksi maailmanmestaruuden. Noista ennätyksistä kaksi säilyi rikkomattomana klaps-luistinten aikakauteen saakka. Arvostettu Sports Illustrated-lehti nimesi Kossin tuolloin vuoden miesurheilijaksi.
Kilpauransa jälkeen Kossista tuli UNICEFin lähettiläs ja KOK:n jäsen (vuosina 1999-2002). Hän meni naimisiin kanadalaisen Belinda Stronachin kanssa vuonna 1999, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2003.
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Siukonen, Markku & Ahola, Matti: Urheilun vuosikirja 13, s. 194–195. Spartakus Oy, 1992. ISBN 951-96269-2-1.
- ↑ Siukonen, Markku & Ahola, Matti: Urheilun vuosikirja 13, s. 194. Spartakus Oy, 1992. ISBN 951-96269-2-1.
- ↑ Siukonen, Markku: Urheilun vuosikirja 15, s. 214–215. Sporttikustannus Oy, 1994. ISBN 951-8920-20-6.
1924: Clas Thunberg | 1928: Clas Thunberg | 1932: Jack Shea | 1936: Charles Mathiesen | 1948: Sverre Farstad | 1952: Hjalmar Andersen | 1956: Jevgeni Grišin / Juri Mihailov | 1960: Roald Aas / Jevgeni Grišin | 1964: Ants Antson | 1968: Kees Verkerk | 1972: Ard Schenk | 1976: Jan Egil Storholt | 1980: Eric Heiden | 1984: Gaétan Boucher | 1988: André Hoffmann | 1992: Johann Olav Koss | 1994: Johann Olav Koss | 1998: Ådne Søndrål | 2002: Derek Parra | 2006: Enrico Fabris | 2010: Mark Tuitert | 2014: Zbigniew Bródka | 2018: Kjeld Nuis | 2022: Kjeld Nuis |
1924: Clas Thunberg | 1928: Ivar Ballangrud | 1932: Irving Jaffee | 1936: Ivar Ballangrud | 1948: Reidar Liaklev | 1952: Hjalmar Andersen | 1956: Boris Šilkov | 1960: Viktor Kositškin | 1964: Knut Johannesen | 1968: Fred Anton Maier | 1972: Ard Schenk | 1976: Sten Stensen | 1980: Eric Heiden | 1984: Tomas Gustafson | 1988: Tomas Gustafson | 1992: Geir Karlstad | 1994: Johann Olav Koss | 1998: Gianni Romme | 2002: Jochem Uytdehaage | 2006: Chad Hedrick | 2010: Sven Kramer | 2014: Sven Kramer | 2018: Sven Kramer | 2022: Nils van der Poel |
1924: Julius Skutnabb | 1932: Irving Jaffee | 1936: Ivar Ballangrud | 1948: Åke Seyffarth | 1952: Hjalmar Andersen | 1956: Sigge Ericsson | 1960: Knut Johannesen | 1964: Jonny Nilsson | 1968: Johnny Höglin | 1972: Ard Schenk | 1976: Piet Kleine | 1980: Eric Heiden | 1984: Igor Malkov | 1988: Tomas Gustafson | 1992: Bart Veldkamp | 1994: Johann Olav Koss | 1998: Gianni Romme | 2002: Jochem Uytdehaage | 2006: Bob de Jong | 2010: Lee Seung-hoon | 2014: Jorrit Bergsma | 2018: Ted-Jan Bloemen | 2022: Nils van der Poel |
|