Ryszard Legutko
Ryszard Legutko | |
---|---|
![]() | |
Ministr národního školství | |
Ve funkci: 13. srpna 2007 – 16. listopadu 2007 | |
Předchůdce | Roman Giertych |
Nástupce | Katarzyna Hall |
Stranická příslušnost | |
Členství | Právo a spravedlnost |
Narození | 24. prosince 1949 Kraków |
Alma mater | Jagellonská univerzita |
Profese | politik, filozof, spisovatel, akademik a překladatel |
Ocenění | Nagroda Literacka im. Józefa Mackiewicza (2009) velkokříž Řádu za zásluhy Fellow of Collegium Invisibile |
Podpis | ![]() |
Webová stránka | www |
Commons | Ryszard Legutko |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Lech_Kaczynski_i_Ryszard_Legutko.jpg/280px-Lech_Kaczynski_i_Ryszard_Legutko.jpg)
Ryszard Antoni Legutko (* 24. prosince 1949 v Krakově) je polský filozof a politik, profesor humanitních věd, publicista, autor knih se sociálně-politickou tematikou, překladatel, znalec a komentátor filosofického díla Platónova.
V letech 2005 až 2007 zastával funkci senátora a místopředsedy-mluvčího Senátu v jeho VI. funkčním období, v roce 2007 byl krátce ministrem národního vzdělávání, v letech 2007-2009 byl státním sekretářem Úřadu prezidenta Polské republiky, od roku 2009 je poslancem evropského parlamentu.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Vědecká a společenská činnost
[editovat | editovat zdroj]Roku 1973 absolvoval studia anglické filologie a následně i v roce 1976 filozofie na Jagelonské univerzitě. V roce 1991 získal postgraduální titul doktora věd (název disertační práce: Kritika demokracie v politické filozofii Platónově), v roce 1998 získal titul profesora humanitních věd. V roce 2003 nastoupil do úřadu řádného profesora.
Vyučuje a působí na Jagelonské univerzitě. Specializuje se na politickou filozofii a sociologii, antickou filozofii a dějiny filozofie. Zastává post člena Collegium Invisible.
V osmdesátých letech v Krakově redigoval podzemní časopis "Arka". Až do října 2005 působil jako prezident Společnosti vzdělávací a vědecké při Centru politického myšlení, jehož byl v roce 1992 spoluzakladatelem. Publikoval mj. "Rzeczpospolitě", "Życie", "Wprost", "Nowe Państwo", "Naszem dzienniku" a v anglickém "Critical Review".
Politická činnost
[editovat | editovat zdroj]V parlamentních volbách v roce 2005 za Právo a spravedlnost získal v krakovském okresu mandát senátora VI. volebního období. Stál v čele rusko-izraelské parlamentní skupiny, byl členem Komise pro lidská práva a vládu práva. Do 4. listopadu 2007 vykonával také funkci vicemaršálka Senátu.
Od 13. srpna 2007 do 16. listopadu 2007 zastával funkci ministra národního školství ve vládě Jaroslava Kaczyńského.
V parlamentních volbách v roce 2007 kandidoval opět (tentokrát neúspěšně) do Senátu. Od 4. prosince roku 2007 až do 16. dubna 2009 byl sekretářem kanceláře v Kanceláři Prezidenta Lecha Kaczyńského.
Ve volbách do Evropského Parlamentu v roce 2009 ucházel z prvního místa v dolnoslezsko-opolské části Práva a spravedlnosti, s tím, že dosáhl mandátu europoslance. V evropském parlamentu vstoupil do frakční skupiny Evropských Konzervativců a Reformistů. Byl vedoucím delegace "PiS", a je také členem výboru pro zahraniční záležitosti.
V roce 2012 okresní soud v Krakově v civilním procesu přiznal, že Ryszard Legutko narušil dobrou pověst dvou studentů jedné z wroclawských vysokých škol, kteří uspořádali debatu o existenci křížů ve třídách, s tím, že je označil za „rozvolněné usmrkance“, s tím, že mu uložil omluvu prostřednictvím tisku a k zaplacení částky ve výši 5 tisíc zlotých na společenské účely. Zpráva soudu byla podložena programem precenčních práv zakotvených v Helsinské fundaci práv člověka z roku 1989.
Kandidoval jako zástupce Pis ve volbách do Evropského Parlamentu v roce 2014, kdy obhájil svůj mandát do 8. volebního období a mandát se mu podařilo obhájit i o pět let později v roce 2019.[1] V červnu téhož roku se stal spolupředsedou frakce Evropských konzervativců a reformistů v Evropském parlamentu.[2]
České postoje k Legutkovi
[editovat | editovat zdroj]Roku 2017 reagoval na jeho knihu The Demon in the Democracy ředitel Občanského institutu Roman Joch, který označil toto dílo za "nejradikálnější kritiku liberální demokracie od žijícího autora". S Legutkem je Joch spřízněn tím, že oba jsou pokládáni za "konzervativní liberály" (tj. konzervativní v otázkách etiky a liberální v politice a ekonomice). Na druhou stranu však nepřijímá jeho teze o liberalismu jako pomyslné zkáze moderní civilizace, protože je na jím uváděných příkladech jasně vidět, že příliš zaměňuje klasickou liberální demokracii s její současnou podobou, která je navíc odštěpkem levicových myšlenek a přerůstá v ideologické pokrokářství, které chce "kontrolovat soukromí státní mocí a na základě ideologie a utopického projektu transformovat společenské instituce".[3]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Kříž Velký Řád Za Zásluhy – 2008, Portugalsko
Výběr z díla
[editovat | editovat zdroj]Překlad a komentáře na Platonovy dialogy
[editovat | editovat zdroj]- Faidón (1995)
- Euthyfron (1998)
- Obrana Sokrata (2003)
Knižní publikace
[editovat | editovat zdroj]- Bez hněvu a zaujatosti (1989; Cena PEN Klubu)
- Platónova kritika demokracie (1990)
- Nemám rád toleranci: náčrtky a eseje (1993)
- Spory o kapitalismus (1994)
- Etika absolutní a otevřené společnosti (1994; Národní cena Andrzeje Kyjovského)
- Nepřesný "Prometheus" (1995) – sbírka fejetonů
- A kdo tu je 'ciemniakiem' (1996) – sbírka fejetonů
- Tolerance. Rozprava o drsné společnosti, přirozeném právu, lásce a svědomí (1997; Cena Ministra Národního Vzdělávání)
- Časy velké imitace (1998) – sbírka fejetónů
- Škodliví démoni (1999) – sbírka fejetónů
- O časech rafinovaných a jasných pravdách (1999) – sbírka esejů
- Society as a Department Store: Critical Reflections on the Liberal State (2002)
- Ráj obnoven (2005) – sbírka esejů
- Umíráček pro šaška (2006) – sbírka esejů
- Traktát o svobodě (2007)
- Esej o polské duši (2008, 2012)
- Ošklivost demokracie a jiné eseje (Ošklivost demokracie a jiné eseje, 2009)
- Triumf obyčejného člověka (2012; vydání jazyk. např.: The Demon in pro democracy: Totalitarian Temptations in Free Societies, 2016)
- Antykaczyzm (2013)
- Sokrates (2013; Literární cena Jozefa Mackijeviče)
- Polsko, Poláci a suverenita (2014)
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ryszard Legutko na polské Wikipedii.
- ↑ Wybory do Parlamentu Europejskiego 2019. wybory.gov.pl [online]. [cit. 2019-08-06]. Dostupné online. (polsky)
- ↑ Ważne stanowisko w grupie EKR dla prof. Legutki. fakty.interia.pl [online]. [cit. 2019-08-06]. Dostupné online. (polsky)
- ↑ JOCH, Roman. Západ těhotný kontrarevolucí. Občanský institut. 10.1.2017. Dostupné online. Archivováno 21. 2. 2017 na Wayback Machine.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Ryszard Legutko na Wikimedia Commons
Osoba Ryszard Legutko ve Wikicitátech
- Richard Legutko – soukromá stránka. [přístup 12. září, 2010].
- Profil na stránkách evropského parlamentu. [přístup 12. prosince 2011].
- Bio na webových stránkách Senátu (VI. funkční období). [datum přístupu 12. září 2010].
- Ryszard Legutko na portálu Ludzie nauki.