Michelozzo
Michelozzo | |
---|---|
![]() | |
Narození | 1396 Florencie |
Úmrtí | 7. října 1472 (ve věku 75–76 let) Florencie |
Povolání | sochař a architekt |
Děti | Bernardo Michelozzi |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Michelozzo di Bartolomeo Michelozzi (1396, Florencie – 7. října 1472, Florencie) byl italský architekt a sochař. Je považovaný za jednoho z průkopníků renesanční architektury.
Byl žákem Filippa Brunelleschiho a později spolupracoval s Donatellem. Oběma slavnými sochaři byl zastíněn, neboť byl považován za jejich pomocníka.
Život a dílo
[editovat | editovat zdroj]Původ
[editovat | editovat zdroj]Michelozzo se narodil ve Florencii v roce 1396. Byl synem Antonie a Bartolomeo di Gherardo Borgognone. Otec byl francouzského původu a florentským občanem se stal v roce 1376. Živil se jako krejčí. Michelozzo měl tři bratry jménem Leonardo, Zanobi a Giovanni. V roce 1391 se Michelozzova rodina přestěhovala do čtvrti San Giovanni. Po celý svůj život si Michelozzo udržel rodinnou rezidenci na Via Larga, která se nacházela v blízkosti paláce Medici. Dále Michelozzo vlastnil dům a zahradu v S. Domino a Brozzi.
Michelozzo získal základní vzdělání v oblasti čtení, psaní a aritmetiky. V roce 1410 začal pracovat jako rytec pro florentskou mincovnu. Pracoval s pozlacenou mědí a bronzem. Získal tak přesnost ruky a mistrovství. Proto byl přijat do Arte di Maestri di Pietra e Legname, jednoho z florentských cechů, které zastupovaly kameníky, řezbáře a sochaře.
Žák Lorenca Ghibertiho
[editovat | editovat zdroj]Od roku 1420 byl žákem Lorenca Ghibertiho. První spoluprací s Ghibertim byly severní dveře Baptisteria ve Florenci v letech 1417 až 1424. Jeho práce zpočátku spočívala v odlévání a zlacení panelů. Byl nepochybně ovlivněn Ghibertiho stylem a uměleckými koncepcemi. Pod Ghibertim vytvořil Michelozzo sochu svatého Jana Křtitele nad dveřmi dómu Santa Maria del Fiore ve Florencii naproti Baptisteriu. Dále stříbrnou soškou Jana Křtitele na antependiu (čelním oltáři) v San Giovanni.
Spolupracovník Donatella
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fa/Cosimo_di_Medici_%28Bronzino%29.jpg/132px-Cosimo_di_Medici_%28Bronzino%29.jpg)
Donatello i Michelozzo začínali jako sochaři, kteří byli oddáni a inspirováni starověkem tak jako mnoho dalších umělců renesance. Donatello získal Michelozzovu pomoc při výzdobě svatostánku svatého Ludvíka v Toulouse. Michelozzo nejvíce pracoval s mramorem, bronzem a stříbrem.
Michelozzo později spolupracoval s Donatellem na náhrobku vzdoropapeže Antipope Jana XXIII., který se nachází ve florentské Baptisterii. V roce 1428 spolu s Donatellem postavili venkovní kazatelnu pro katedrálu Svatého Štěpána ve městě Prato.
Mecenáš Cosimo Medici
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/Palazzo_Medici_courtyard_Apr_2008_%2810%29-Palazzo_Medici_courtyard_Apr_2008_%289%29.jpg/220px-Palazzo_Medici_courtyard_Apr_2008_%2810%29-Palazzo_Medici_courtyard_Apr_2008_%289%29.jpg)
Michelozzovým celoživotním přítelem a mecenášem byl Cosimo dei Medici. Michelozzo byl téměř čtyřicet let jeho dvorním architektem. Cosimo si velmi vážil Michelozza nejenom pro jeho talent, ale i pro jeho dobré vlastnosti a charakter. Také Michelozzo si po celý svůj život užíval blízký vztah s Cosimem, který byl motivován úctou a vděčností. Historici popisují jejich vztah jako jedinečný příklad úcty mezi umělcem a mecenášem. Michelozza dokonce doprovázel Cosima během jeho exilu v Benátkách v letech 1433 až 1434. Nezahálel tam a na ostrově San Giorgio Maggiore postavil knihovnu a navrhl zde i další budovy.
Pro Cosima navrhl Michelozzo mnohé další významné budovy. Například penzion v Jeruzalémě pro poutníky z Florencie, Cosimovu letní vilu v Careggi (Toskánsko) a opevněný hrad, který začal rekonstruovat v 1452 jako Villa Medicea di Cafaggiolo ve městě Barberino di Mugello. Pro Cosimova syna Giovanniho postavil velkou vilu ve městě Fiesole.
Prací Michelozza je i oceňovaný renesanční palác Palazzo Medici Riccardi, který dal vybudovat Cosimo Medici v letech 1444 až 1460. Palác patří mezi významné stavby italské architektury patnáctého století.
V roce 1437 Cosimo odevzdal klášter San Marco dominikánům a Michelozzo byl najat, aby upravil jeho obytné prostory a kostel. Stavbu dokončil v roce 1452. V roce 1453 Michelozzo zrekonstruoval radnici Palazzo Vecchio ve Florenci, která byla v té době polorozpadlá.
Současník Fillipo Brunelleschi
[editovat | editovat zdroj]Klidný Michelozzo byl současníkem bouřliváka a významného italského architekta Filippa Brunelleschiho, který je považován za průkopníka nového renesančního architektonického stylu. Michelozzo zůstal neprávem v jeho stínu. Ludwig Heydenreich a Paul Davies tvrdí, že všechny budovy, které Michelozzo postavil, jsou velmi významná díla od nejnezávislejšího architekta po Brunelleschim.
Manželství a děti
[editovat | editovat zdroj]Michelozzo se oženil s Francescou, dcerou Piera di Ambrogia Galligariho, v roce 1441. V době jejich sňatku jí bylo 20 a jemu 45 let. Měli spolu čtyři chlapce a tři dívky. Pět z nich přežilo svého otce. Bartolomeo, který se stal sochařem, se narodil v roce 1442, Piero v roce 1443, Antonia v roce 1445, Niccolo v roce 1447, Marietta v roce 1453, Bernardo v roce 1455 a Lisabetta v roce 1459.
Pomoc rodiny Medici nesměřovala jenom k Michelozzovi, ale i k jeho dětem, kterým pomohla ke vzdělání a vysokému postavení ve společnosti. Dva ze synů, Niccolò a Bernardo, byli vzděláváni v Palazzo Medici. Bernardo se stal členem domácnosti Lorenza Il. Magnifica jako vychovatel Piera de Medici. V roce 1500 byl jmenován florentským kánonem a byl zaměstnán Giovannim de Medici.
Niccolò od mladého věku studoval u Ficina, kde navazoval přátelství s dalšími florentskými humanisty, kteří sdíleli jeho lásku ke starověku. Vynikal v literatuře a filozofii, později se stal sekretářem Piero di Cosimo a pokračoval ve funkci pod Pierem di Lorenzo. V roce 1469 zahájil Niccolò svou politickou kariéru jako notář ve florentské Cancellerii a byl často vysílán na důležité mise jako velvyslanec pro florentskou republiku v letech 1489 až 1494. Po pádu Medici byl krátce uvězněn. Očistil své jméno a v roce 1513 se stal druhým kancléřem republiky.
Smrt a odkaz
[editovat | editovat zdroj]Navzdory tvrzení autora životopisů florentských umělců Giorgia Vasariho, nezemřel ve věku 68 let, ale žil do 76 let a zemřel v roce 1472. Je pohřben v klášteře San Marco ve Florencii.
Michelozzo byl jedním z nejvlivnějších, ale dosud neuznaných, architektů rané renesance. Byl současníkem Brunelleschiho a Donatella, kteří velmi ovlivnili jeho tvorbu. Na druhou stranu práce dalších sochařů a architektů Manettiho, Bernardo Rossellino, Giuliano da Maiano a dokonce i Giuliano da Sangallo jsou naopak ovlivněny Michelozzovou tvorbou.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Michelozzo na slovenské Wikipedii.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Michelozzo na Wikimedia Commons
- Heslo na Artmuseum.cz Archivováno 3. 5. 2014 na Wayback Machine.
- Heslo v encyklopedii Britannica
- Profil na stránkách Katolické teologické fakulty Univerzity Karlovy v Praze
- Heslo v Catholic Encyclopedia
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Gorgio Vasari, Životy nejvýznačnějších malířů, sochařů a architektů. (I), Praha: Mladá fronta, 1998.
- Jane Turner (ed.), The dictionary of art. 11, Ferrara to Gainsborough, London: Macmillan, 1996.
- Umberto Baldini, Filippo Lippi, I maestri del colore. La piu grande collana d'arte del mondo; (vol. 61), Milano: Fratelli Fabbri, 1964.
- NESEJT, František, Italská renesance, Hradec Králové: Gaudeamus, 1995
- ANTAL, Frederick. Florentské malířství a jeho společenské pozadí: měšťanská republika, než převzal moc Cosimo de'Medici - 14. století a počátek století 15., Praha: Státní nakladatelství krásné literatury, hudby a umění, 1954
- HIBBERT, Christopher, Florencie: životopis města, Praha: NLN, Nakladatelství Lidové noviny, 1997
- TOMAN, Rolf, Umění italské renesance: architektura, sochařství, malířství, kresba, Praha: Slovart, 2000